Провадження №11-кп/801/525/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000458 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука Барська Барського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-виправдано за ч. 2 ст. 345 КК України в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення.

в с т а н о в и л а:

08.10.2021 близько18:00 по спец. лінії «102» від ОСОБА_10 надійшов виклик про те, що в неї виникла конфліктна ситуація із сусідом.

Будучи на добовому чергуванні в складі мобільної групи протидії домашнього насильства «Поліна-204», у форменому одязі, екіпірованими спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та закріпленими нагрудними жетонами із зображенням спеціального номера, інспектор сектору протидії домашньому насильству Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_9 спільно із інспектором сектору протидії домашньому насильству Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_11 прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник ОСОБА_10 повідомила, що сусід ОСОБА_7 на протязі дня порушує тишу, стукає їй в двері та ображає нецензурною лайкою.

Під час цього спілкування, яке відбувалося на сходовій клітині п`ятого поверху, з четвертого поверху почав підійматися ОСОБА_7 та зупинився біля інспекторів поліції.

ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , представившись, запропонували ОСОБА_7 пройти до службового автомобіля для встановлення обставин та складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що ОСОБА_7 відмовився.

В подальшому, будучи попередженим про застосування щодо нього заходів фізичного впливу та спеціальних засобів ОСОБА_7 розпочав чинити активний супротив ОСОБА_11 , маючи на меті уникнути застосування «кайданків».

З метою перешкодити ОСОБА_9 допомогти ОСОБА_11 надіти «кайданки», ОСОБА_7 умисно схопив лейтенанта поліції ОСОБА_9 за кисть правої руки та провернув її, чим заподіяв останній закритий краєвий перелом середньої фаланги 2-го пальця правої кисті без зміщення, що відповідно до висновку судово медичного експерта № 974/1013 від 28.10.2021 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно ж вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023 ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення з тих підстав, що встановлені висновком експерта тілесні ушкодження у потерпілої, не є достатніми для визнання винуватим у їх умисному заподіянні обвинуваченим.

Суд зазначає, що крім потерпілої, лише свідок ОСОБА_11 стверджував, що бачив, як ОСОБА_7 схопив потерпілу за руку, і вона закричала, однак ніхто з присутніх цього не помітив.

На двох відео записах з нагрудної камери та з мобільного телефону ОСОБА_9 видно, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відбувається штовханина, внаслідок якої обидва опиняються на землі та в подальшому, ОСОБА_11 намагається одягнути на ОСОБА_7 кайданки. При цьому, моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій на вказаному відеозаписі не видно.

Суд першої інстанції показання свідка ОСОБА_11 , а також самої потерпілої оцінив критично, як намагання створити штучний доказ винуватості ОСОБА_7 , а їх дії непрофесійними.

В зв`язку з чим, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела беззаперечними доказами, що ОСОБА_7 діяв умисно, з метою заподіяти ОСОБА_9 тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023, яким виправдано ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Прокурор посилається на те, що суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, взявши до уваги суперечливі показання обвинуваченого, його близьких родичів, а не потерпілої, та не надавши належну правову оцінку всім дослідженим доказам у їх сукупності, ухвалив невмотивований вирок відносно ОСОБА_7 .

Так, суд першої інстанції надав оцінку діям працівників поліції, визнавши їх непрофесійними, чим встановив свою версію подій, що виходить за межі висунутого обвинувачення. Став з`ясовувати походження у потерпілої інших тілесних ушкоджень, в нанесенні яких ОСОБА_7 не обвинувачується.

І хоча сама потерпіла та свідок ОСОБА_11 детально розповіли про механізм отримання тілесних ушкоджень, суд їх показання не взяв до уваги, з надуманих підстав, та дійшов помилкового висновку про відсутність в діях обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілу, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При розгляді справи суд повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та надавши їм оцінку з точки зору належності та допустимості.

За змістом п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29. 06. 1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при постановленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, дав невірну оцінку доказам сторони обвинувачення, безпідставно поставивши під сумнів правдивість свідчень потерпілої та свідка ОСОБА_11 , а оцінку свідченням свідка ОСОБА_10 не надав взагалі. При цьому, суд першої інстанції поклав в основу виправдувального вироку виключно показання обвинуваченого, його дружини та батьків, хоча останні не лише суперечать фактичним обставинам, встановлених самим же судом, а є суперечливими між собою.

Окрім цього, суд першої інстанції надав оцінку діям працівників поліції, вважаючи їх непрофесійними, та, як наслідок, зробив припущення, що потерпіла ОСОБА_9 , могла сама отримати тілесні ушкодження внаслідок таких дій.

Повторно дослідивши докази у справі в ході апеляційного розгляду Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що свідок ОСОБА_11 , намагався одягти на обвинуваченого кайданки лише після того, як ОСОБА_7 , відмовившись пройти до автомобіля поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та будучи попереджений про можливість застосування кайданків, намагався відштовхнути ОСОБА_11 та детально описала момент отримання нею перелому пальця: в лівій руці вона тримала телефон, а правою рукою намагалася схопити одну з рук ОСОБА_7 , щоб допомогти напарнику - свідку ОСОБА_11 , одягти кайданки на другу руку обвинуваченого. Останній, намагаючись цьому завадити, обхватив пальці її правої руки та умисно, бачачи це, бо лежав на спині, обличчям до них, провернув її руку і вона відчула різкий біль.

Відповідно до висновку експерта № 974/1013 від 28.10.2021 року у ОСОБА_9 виявлено закритий краєвий перелом середньої фаланги 2-го пальця правої кисті без зміщення; синці на лівому передпліччі, на лівому плечі, в ділянці 5-го пальця правої кисті, на правому стегні, на правій гомілці. Вказані ушкодження у ОСОБА_9 виникли від травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення, можливо 08.10.2021 року. Характер, множинність і локалізація на різних взаємно протилежних поверхнях тіла тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при падіння на площину з положення стоячи.

Потерпіла підтвердила, що всі виявлені у неї тілесні ушкодження отримано під час затримання обвинуваченого.

Аналогічні свідчення потерпіла давала і в суді першої інстанції.

Незважаючи на те, що суд здійснює розгляд провадження виключно в межах пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції, вийшовши за ці межі, дійшов хибного висновку, що відсутність в пред`явленому обвинуваченні всіх отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, зазначених у висновку експерта, породжує сумнів і в заподіянні потерпілій перелому пальця кисті руки.

Свідок ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду підтвердив показання потерпілої, щодо механізму отримання нею перелому пальця, та розповів, що розпочав застосовувати до обвинуваченого примус лише у відповідь на намагання обвинуваченого його штовхнути після неодноразових попереджень щодо можливого фізичного примусу за невиконання вимоги поліцейського.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_7 , в стані сп`яніння, неодноразово голосно стукав у її двері, а напередодні погрожував її чоловіку, тому вона викликала поліцію.

В той час, як поліцейські відбирали у неї пояснення, по сходах піднявся ОСОБА_7 . Поліцейські пред`явили свої документи та запропонували ОСОБА_7 спустився з ними донизу в їх автомобіль для складання протоколу, після чого він піде куди захоче. На це ОСОБА_7 відмовився, підняв обидві руки, щоб відштовхнути поліцейського, а той обхопив ОСОБА_7 і вони впали. ОСОБА_7 лежав на спині, а поліцейський був на ньому. Далі поліцейський гукнув дівчині-поліцейській, щоб вона подала кайданки. Що було далі, вона не бачила, оскільки зайшла в квартиру, бо з квартири виходила дитина. Дружина обвинуваченого стояла в дверях і спостерігала. Пізніше вона бачила у поліцейської опухлий, посинівший палець.

Свідчення потерпілої та свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються зі змістом протоколів проведення повторного слідчого експерименту від 23.11.2021 за їх участю (а.с.140-145), на відеозапису яких видно, як вони з допомогою статиста показали положення обвинуваченого обличчям до них та механізм отриманого потерпілою ушкодження.

Суд не погоджується з твердженнями сторони захисту щодо недопустимості цих доказів з тих підстав, що це є фактично допит потерпілої та свідка та його проведено в приміщенні поліції, а не на місці скоєння злочину.

Суд вважає, що ця слідча дія відповідає вимогам ст.240 КПК України, оскільки метою цього експерименту було перевірити та уточнити механізм отримання тілесних ушкоджень з допомогою стажиста, що цілком можливо і в іншому місці, а не виключно на сходинковому майданчику, перед дверима обвинуваченого, і це не заборонено нормою закону. Перегляд же відеозапису цих слідчих дій спростовує твердження захисту, що під виглядом слідчого експерименту фактично мав місце допит.

Що ж стосується протоколів проведення слідчого експерименту від 09.10.2021 за участю потерпілої ОСОБА_9 (а.с.99-102) та від 23.10.2021 за участю свідка ОСОБА_11 (а.с.119-121), то Суд визнає їх недопустимими доказами з підстав зазначених в ч.4 ст.95 КПК України, оскільки фактично є допитом.

Судом також повторно переглянута відеозапис з телефону потерпілої. Згідно якого, свідок ОСОБА_11 неодноразово роз`яснив обвинуваченому можливість притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання законної вимоги працівника поліції, а після того як ОСОБА_7 відмовився пройти в автомобіль та замахнувся в бік поліцейського тай став застосовувати фізичний примус. Саме лежачи на спині, лицем до патрульних, обвинувачений намагається перешкодити їм надіти кайданки.

Дійсно, як зазначив суд першої інстанції, моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій на вказаному відеозаписі не видно, однак факт його отримання підтверджується експертним висновком зміст якого зазначено вище, а що тілесні ушкодження отримано саме в цей момент та механізм їх отримання, підтверджує потерпіла, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та відеозаписи проведених слідчих експериментів.

При цьому жодних об`єктивних підстав сумніватись в правдивості цих свідчень немає, однак суд першої інстанції не лише безпідставно не взяв їх до уваги, а ще й звинуватив потерпілу та свідка ОСОБА_11 в «намагання створити штучний доказ винуватості ОСОБА_7 »

Крім того, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 , зазначає, що «жоден з присутніх, крім свідка ОСОБА_11 не бачив, щоб ОСОБА_7 хапав потерпілу за руку. Лише свідок ОСОБА_11 стверджував, що бачив, як ОСОБА_7 схопив потерпілу за руку, і вона закричала. Однак ніхто з присутніх цього чомусь не помітив». При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що іншими присутніми свідками, які не помітили заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень була лише дружина обвинуваченого. Показання якої, всупереч виявленим тілесним ушкодженням у потерпілої, її поясненням та поясненням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , відеозаписам проведених слідчих експериментів, суд першої інстанції взяв їх до уваги, хоча саме дружина обвинуваченого і намагалась допомогти чоловіку уникнути відповідальності.

Оцінюючи наведені докази Суд визнає показання потерпілої ОСОБА_9 свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, конкретні, доповнюють один одного, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в ході апеляційного розгляду, а відтак є достатніми для визнання доведеною суб`єктивну сторону злочину - прямий умисел на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень та спростовують твердження обвинуваченого, що він, лежачи обличчям до підлоги, лише хаотично виривав руки, перешкоджаючи надіти кайданки, а за руку потерпілу не хапав, і не викручував її.

Щодо професійності дій потерпілої, в результаті яких, обвинувачений зумів схопити її за руку, то це не обставина, що надавала йому права цю руку викручувати, а тому не є предметом з`ясування в судовому засіданні.

Що стосується свідчень обвинуваченого та його близьких родичів, то саме їх Суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки останні допомогли обвинуваченому уникнути затримання працівниками поліції.

Так дружина обвинуваченого - ОСОБА_12 пояснила, що під час її розмови з поліцейськими додому повернувся ОСОБА_7 , який був випивший. Поліцейські запропонували останньому пройти до службового автомобіля, але ОСОБА_7 сказав, що нікуди не піде. Коли чоловік підняв руки, поліцейський повалили його на підлогу. Дівчина-поліцейська знімала все на телефон. Кайданки намагались надіти хвилин десять, поки не підійшли батьки ОСОБА_7 та забрали останнього в квартиру. ОСОБА_7 був обличчям донизу і потерпілу за руки на хватав.

Згідно відеозапису з мобільного телефону, наданого свідком видно лише штовханину та чути крики. Як пояснила свідок більше вона нічого не зняла, хоча свідок ОСОБА_13 наполягав, що в оригіналі, на телефоні він бачив значно більше.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , батьки обвинуваченого пояснили, що повернулися з села, коли в під`їзді почули крик. Піднявшись на свій поверх, побачили сина, який вже лежав на підлозі обличчям донизу, на його колінах сидить поліцейська, а інший поліцейський душить сина за шию. Дівчина-поліцейська, побачивши їх, підвелася та відійшла. Вони попросили поліцейського відпустіть сина та батько забрав його до квартири. В сина була побита голова, він кульгав. Ушкоджень поліцейським ніхто не наносив.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що 08.10.2021 року повертався додому в стані алкогольного сп`яніння, однак заперечив факт сп`яніння наркотичного. Коли він дійшов до квартири, то виявив, що в нього немає ключів. Він стукав у свої двері, а не а сусідські. На стук вийшла сусідка ОСОБА_10 , з якою в нього відбуласть сварка.

Потім він вийшов на вулицю та почав там чекати, коли додому повернеться його дружина. Через деякий час він знову йшов до своєї квартири і на сходинковій клітині його зупинила поліція. Вони представились та запропонувати піти до їх автомобіля для складання протоколу у зв`язку зі скаргою сусідки. Він відмовився та коли підняв обидві руки щоб постукати у двері своєї квартири, поліцейський схопив його за руку, завернув її за спину, штовхнув і звалив на підлогу. Він лежав обличчям до підлоги, а поліцейський сидів на ньому зверху і намагався надіти на нього кайданки, однак він чинив супротив. В цей час приїхали його батьки та допомогли вирватись від поліції та сховатись у квартирі.

Свідчення обвинуваченого є суперечливими та нелогічними, що дає підстави вважати їх неправдивими.

Так відповідно до довідки № 1454 від 08.10.2021, ОСОБА_7 перебував не лише у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню, а також і у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання канабісу.

Обвинувачений визнав, що підняв вгору обидві руки після того, як його попередили про можливість застосування фізичного примусу за непокору виконати розпорядження працівників поліції, однак це зробив не щоб відштовхнути поліцейського, а щоб постукати в двері своєї квартири, які відкрила б дружина.

При цьому обвинувачений не зміг пояснити навіщо в двері стукати одразу двома руками, щоб викликати дружину, яка в цей час стояла поряд з ним в коридорі та фотографували події, що сама й підтвердила в суді.

Також Суд не може погодитись з правдивістю свідчень не лише обвинуваченого, а й його родини: дружини та батьків, що ОСОБА_7 не чинив опору і не заподіював тілесних ушкоджень потерпілій, зважаючи на фактичні обставини справи.

Свідок ОСОБА_11 значно більший та фізично сильніший за обвинуваченого та йому ще й допомагала потерпіла, однак вони так і не змогли одягти кайданки на руки обвинуваченого. Більш того, він зумів вирватись від них та сховатись в квартирі.

Той факт, що потерпіла ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та в момент отримання тілесних ушкоджень виконувала службові обов`язки встановлено судом першої інстанції та не оскаржується сторонами.

Це підтверджується витягом з наказу №4 о/с від 12.01.2021 про призначення ОСОБА_9 інспектором сектору протидії домашньому насильству Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, її посадовою інструкцією (а.с.103-108) та графіком чергувань мобільних груп (а.с.138-139).

В ході апеляційного розгляду, сторона захисту стверджувала, що зібрані у справі докази є недопустимими, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_15 . Постанова про створення групи слідчих від 22.10.2021 не була підписані на час ознайомлення адвокатом з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, про що свідчить роздруківка фотокопії цієї постанови, наданої стороною захисту під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В зв`язку з цим Суд вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності і допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат вправі посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копії документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України, сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Згідно ж ч.5 цієї статті для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо:

1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає;

2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур;

3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

Згідно позиції Верховного Суду, викладена у постанові від 30 вересня 2020 року № 332/11/17, згідно з якою змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості та обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК. За приписами частин 1 3 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Тому виходячи з мотивів наведених вище, подана стороною захисту копія постанови про створення групи слідчих від 22.10.2021 без підпису уповноваженої особи (а.с.172) є недопустимим доказом.

Стороною обвинувачення надано суду першої інстанції оригінал цієї постанови, який складений відповідно до вимог КПК, підписаний уповноваженою особою (а.с.164) та зазначений в переліку процесуальних рішень за №7 в додатку до обвинувального акту (а.с.13).

Суд враховує також і висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17), що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

З огляду на зазначене Суд, вважає, що твердження сторони захисту в суді апеляційної інстанції, що постанова про створення групи слідчих не була підписана на час ознайомлення з матеріалами справи, спростовується оригіналом цієї постанови, та крім того жодним чином не впливає на допустимість доказів, досліджених судом, оскільки не звузили права обвинуваченого або ж обмежили його в можливостях їх ефективного використання, як зазначає Верховний Суд.

Таким чином, аналіз наведених вище доказів, безпосередньо досліджених апеляційним судом, переконує Суд у винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 345 КК України.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України виправдувальний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання Суд, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, який є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, є учасником бойових дій.

Обставин, які пом`якшують покарання апеляційним судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.

Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в розмірі, запропонованому прокурором в апеляційній скарзі, межах санкції, що передбачена ч. 2 ст. 345 КК України, і таке покарання буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та буде відповідати положенням ст. ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст.405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2023, яким ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 345 КК України в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення - скасувати.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Зарахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення з 09.10.2021 по 11.10.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з дня прибуття до виправного центру та постановки на облік.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Вирок може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4