Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000369 від 13.12.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Розваж Острозького району Рівненської області, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , молодшим сержантом, перебуває на посаді медичної сестри відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 13 грудня 2022 року, приблизно о 08 год. 31 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Jeep Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, розпочала рух заднім ходом по асфальтованій дорозі прилеглої території до будинку АДРЕСА_3 , зі сторони під`їзду № 1 у напрямку під`їзду № 2 вказаного будинку, із невстановленою швидкістю, в порушення підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.9 Правил дорожнього руху, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінила, не уважно слідкувала по дзеркалах заднього огляду та відеокамері заднього ходу, для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб не звернулася, створила небезпеку іншим учасникам руху і допустила наїзд задньою лівою частиною автомобіля «Jeep Cherokee» на малолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала дорогу справа наліво відносно руху вищевказаного транспортного засобу від під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 , унаслідок чого ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких о 10 год. 00 хв. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла у КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками, що настали - смертю потерпілої ОСОБА_8 .

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 79 КК України від відбування призначеного основного та додаткового покарання ОСОБА_6 звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових експертиз - 4530 грн. 72 коп.

Скасовано арешт на автомобіль «Jeep Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2022 року.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, на думку прокурора, призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вважає, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченої, яка зазначила, що під час дорожньо-транспортної пригоди перебувала у хворобливому стані, що на думку прокурора, вказує на неналежне її ставлення до вимог Правил дорожнього руху, зокрема, п.п. «б» п. 2.9. та свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи.

Наголошує, що суд першої інстанції у вироку безпідставно врахував обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, що не було зазначено в обвинувальному акті, оскільки правові підстави для врахування такої обтяжуючої покарання обставини відсутні.

Поряд з цим зазначає, що враховуючи наслідки вчинення кримінального правопорушення у виді смерті, які є невідворотними, вважає неспівмірним застосування міри покарання на рівні найнижчої межі.

Вказує, що враховуючи поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, визнання нею вини, думку потерпілих, те, що вона є вагітною, вважає за можливе застосування положень ст. 79 КК України та звільнення її від відбування лише основного покарання із застосуванням ст. 76 КК України.

На переконання сторони обвинувачення, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до вимог Правил дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків у виді смерті малолітньої дитини, з метою запобігання вчиненню інших правопорушень даної категорії, необхідно застосувати до обвинуваченої додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом у межах санкції частини статті за інкримінований злочин.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на обвинувачену наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка не заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог закону судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, належним чином не дотримано.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого злочину, виключно позитивну характеристику останньої, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду, добровільне відшкодування витрат на поховання та облаштування пам`ятника, обставиною, яка обтяжує покарання, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, думки потерпілих, які просили суворо не карати обвинувачену та прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання ? позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк.

Врахувавши дані обставини, а також ту обставину, що ОСОБА_6 на час ухвалення вироку є вагітною, суд прийшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченої без відбування реального покарання та необхідність застосування положень ст. 79 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування як основного, так і додаткового покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на відповідний строк та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на відповідний строк з можливістю виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Проте, апеляційний суд, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченої судом першої інстанції від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання на підставі ст. 79 КК України, а застосувавши зазначену правову норму, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме - застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання з випробуванням.

Застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, передбаченого ст. 79 КК України покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування вказаної норми права законодавець визначив відповідні підстави: формально-юридичні, що містяться безпосередньо у ст. 79 КК України, і оціночні (індивідуальні особливості конкретного кримінального провадження, характер дій винної особи, її спосіб життя тощо). Встановлення оціночних підстав є елементом реалізації дискреційних повноважень суду.

Для правильного застосування ст. 79 КК України суд має встановити не тільки факт вагітності жінки, але й дати належну оцінку тяжкості та обсягу вчинених суспільно- небезпечних діянь, усім даним про особу обвинуваченої, виходячи з обставин конкретної справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не дано належної оцінки ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин; суспільній небезпечності злочину та наслідкам діяння: злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті малолітньої потерпілої, що стосується охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності - життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які вона, як водій повинна неухильно виконувати, оскільки її право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає на неї обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_6 звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідно до ст. 79 КК України було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при ухваленні законного, обґрунтованого, мотивованого і справедливого судового рішення.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного врахування судом обставини, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини є слушними з огляду на таке.

За правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, зокрема, вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

Встановлення обтяжуючих обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин травмування чи загибель малолітньої дитини в результаті ДТП не охоплювались і не могли охоплюватись умислом обвинуваченої, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

З огляду на викладене, посилання на таку обставину підлягає виключенню із судового рішення. При цьому таке виключення не впливає на вид та розмір призначеного покарання.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільно-небезпечні наслідки вчиненого, встановлені відомості про особу обвинуваченої, яка визнала себе винною, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, встановлену судом першої інстанції позицію потерпілих, колегія суддів в межах дискреційних повноважень приходить до висновку про безпідставність звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, у виді позбавлення волі на визначений судом першої інстанції строк із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, зі звільненням від відбування лише основного покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час такого звільнення з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Так, у відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За наведеного, оскаржуваний вирок не може залишатись чинним і відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 615, 373, 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 79 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виключити із вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2023 року посилання як на обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3