справа № 631/1106/22
провадження № 1-кп/631/52/23
У Х В А Л А

продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

13 червня 2023 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 2 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 631/1106/22 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 вересня 2022 року під № 0000654 щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Городнє Краснокутського району Харківської області, громадянин України, має середню освіту, проходить військову службу за мобілізацією на посаді солдату резерву 1 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у званні «Солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 заявила клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення застави, що було зареєстроване за вхідним № 3036/23-вх від 13 червня 2023 року.

В обгрунтування клопотання зазначила що на теперішній час, заявлені раніше ризики не зменшилися. Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, обґрунтовується тим, що військовослужбовець обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за яке законодавством передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення від даного покарання буде переховуватись від суду.

Наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений та свідки добре знайомі між собою, разом проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу, у тому числі шляхом залякування та здійснення насильницьких дій.

Існує також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки через тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_4 може переховуватись від суду, у тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити інший злочин - дезертирство. Крім того, обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, що обґрунтовано свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень під час військового стану.

Менш суворі запобіжні заходи, на думку прокурора, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків. Просила продовжити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 , який діє на підставі Договору про надання правової допомоги №б/н від 14 грудня 2022 року, а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4830, виданого 21 червня 2017 року Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення № 22 від 21 червня 2017 року, у судовому засіданні зазначив, що не погоджується з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки доказів щодо наявності ризиків не надано. Ризик впливу на свідків взагалі не може існувати, оскільки свідки у кримінальному провадженні вже допитані. Ризик пошкодження доказів також не існує оскільки всі докази знаходились у суді та вже досліджені. Просив суд застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 судовому засіданні повністю підтримав думку свого захисника.

Вислухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши клопотання прокурора, а також матеріали надані прокурором на його обгрунтування, суд дійшов наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого . Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у ст. 176 КПК України, при цьому, як указано у ч. 3 наведеної норми, найбільш суворим запобіжним заходом - є тримання під вартою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З положень ст. 199 КПК України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у тому числі ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судом встановлено, що за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад, пункт 32 рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Ураховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань на даній стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2022 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 16 січня 2023 року включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави. Потім запобіжний захід неодноразово було продовжено ухвалами Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 січня 2023 року, 01 березня 2023 року, 20 квітня 2023 року. Строк запобіжного заходу спливає 18 червня 2023 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 має прийнятну репутацію, не одружений, дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований у ТОВ "Мурафський Фазан", нерухомість та транспортні засоби у власності обвинуваченого не перебувають.

На час вирішення клопотання про застосування запобіжного заходу обвинувачений за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, не відноситься до осіб з інвалідністю, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

Отже, у ході вирішення питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, судом встановлено, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, досі продовжуює існувати.

На цей час останній є дійсним та не зменшився, та оцінюються як реальний, в світлі: 1) обставин даного кримінального провадження та 2) особистості обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Окрім іншого, суворість передбаченого покарання також є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 липня 2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96) зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19 усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, реальним є ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований прокурором та підтверджується наявними матеріалами.

У свою чергу, на переконання суду ризик впливу на свідків на даний час вже не існує, оскільки свідки допитані, а також, наявність ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинення іншого кримінального правопорушення, прокурором належним чином не вмотивовано.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

З огляду на викладене, суд, у ракурсі встановлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями ст. 177 КПК України.

Отже, суд, ураховуючи існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, а саме: вагомість висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, його вік, стан здоров`я, характер соціальних зав`язків, рід занять, матеріальний стан, наявність місця реєстрації та мешкання, доходить до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строків, визначених законом, і вважає що саме такий запобіжний захід може запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно, суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності необхідності продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки на даний час обставини, визначені приписами ст. 199 КПК України, є дійсними, а ризики, зазначені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є триваючими, а тому, виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який. Посилання захисника на відсутність існування ризику за п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки зазначений ризик прокурором заявлено не було.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Отже, суд, ураховуючи існування ризику переховування від суду, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, а саме: вагомість висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, його вік, стан здоров`я, характер соціальних зав`язків, вчинення кримінального правопорушень під час дії в Україні воєнного стану в якості військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, матеріальний стан, наявність місця реєстрації та мешкання, наявність офіційного працевлаштування, з урахуванням позитивних характеристик обвинуваченого з місця мешкання, роботи та навчання, доходить до обґрунтованого висновку про необхідність застосованння до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах строків, визначених законом, і вважає що саме такий запобіжний захід може запобігти ризику переховування від суду, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України ( п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 176 - 178, 182 - 184, 186, 193 - 194, 196, 331, 369 - 372, 392, 532, 533 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на 60 днів, тобто до 11 серпня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» .

У судовому засіданні оголосити перерву до 04 липня 2023 року до 10 години 30 хвилин. Ухвала суду про продовження тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1