Справа №:755/5073/23
Провадження №: 1-кс/755/1014/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2023 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши клопотання старшого слідчогоСВ Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001386 від 13.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

в с т а н о в ил а:

старша слідча СВ Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до слідчої судді з клопотанням про арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 14 квітня 2023 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення та збереження речових доказів.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001386 від 13.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 12.04.2023 по 13.04.2023 на території гаражного кооперативу «Дніпровець» у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 вчинив дії сексуального характеру до малолітньої ОСОБА_7 , 2010 р.н.

14.04.2023 слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за участі користувача приміщення ОСОБА_9 та понятих проведено невідкладний обшук житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено: аркуш паперу з написами, що було упаковано до сейф-пакету № WAR 1148170; адаптер з флеш-накопичувачем, який упаковано до сейф-пакету 7056199; системний блок із зарядним пристроєм марки «WD» чорного кольору, який упаковано до сейф-пакету № ЕХР 1148170; комп`ютерний системний блок, чорного кольору, який упаковано до експертного пакету № NPU А430253; ноутбук марки «ASUS» сірого кольору, який упаковано до сейф-пакету № PSP 4222071; відеореєстратор з флеш-накопичувачем чорного кольору, який упаковано до сейф-пакету № WAR 1148098.

14.04.2023 вилучені предмети визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що перелічені вище предмети мають значення речових доказів в значенні ст. 98 КПК України, а саме являються матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди (п. 1, 2, 3, 15, 16), можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, необхідно накласти арешт шляхом заборони використання, розпорядження, відчуження майна.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав у ньому наведених та просив задовольнити. Додатково зауважив, що розуміє, що ноутбук потрібен доньці підозрюваного для використання у навчанні, тому зауважив, що з боку органів досудового розслідування буде оперативно оглянутий даний ноутбук і в подальшому надано на зберігання дружині підозрюваного.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти накладення арешту на всі речі, окрім ноутбуку марки «ASUS», оскільки ним користується донька підозрюваного для навчання, також зауважив, що вилучена техніка є спільною сумісною власністю підозрюваного та його дружини.

Слідча суддя, ознайомившись з клопотанням, вислухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали, яким обґрунтовується клопотання, дійшла такого висновку.

З положень ч. 1 ст. 234 КПК України вбачається, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

14 квітня 2023 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 проведено обшук квартири АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено вищеперераховані речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням дізнавача, яке відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 14.04.2023 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що вищезазначене майно, яке вилучено 14 квітня 2023 року під час обшуку є тимчасово вилученим майном, а тому з урахуванням наведених прокурором підстав на зазначене майно може бути накладений арешт на підставі ст. 170 КПК України, так як існує сукупність розумних підозр вважати, що дані речі мають значення доказів вчинення злочину, а отже з метою збереження доказів від відчуження.

За таких обставин, слідча суддя враховує правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження і приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб.

Щодо вимог прокурора про заборону користування та розпорядження вилученим майном, то враховуючи положення ст. 131-132, 170-173 КПК України, наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя вважає за необхідне у задоволені клопотання в частині заборони користування та розпорядження відмовити.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 26, 40, 100, 167, 168, 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а:

клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001386 від 13.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 14 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: аркуш паперу з написами, що упаковано до сейф-пакету № WAR 1148170; адаптер з флеш-накопичувачем, що упаковано до сейф-пакету № 7056199; системний блок із зарядним пристроєм марки «WD» чорного кольору, що упаковано до сейф-пакету № ЕХР 1148170; комп`ютерний системний блок, чорного кольору, що упаковано до експертного пакету № NPU А430253; ноутбук марки «ASUS» сірого кольору, що упаковано до сейф-пакету № PSP 4222071; відеореєстратор з флеш-накопичувачем чорного кольору, що упаковано до сейф-пакету № WAR 1148098, з забороною використання, розпорядження, відчуження вказаного майна.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 08 год 40 хв 28 квітня 2023 року.

Слідча суддя: ОСОБА_1