УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 12.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 України, щодо заволодіння невстановленими особами грошовими коштами ТОВ «СВІФТ ГАРАНТ» шахрайським шляхом з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Як вбачається з клопотання, 16.08.2023 року, з метою збереження майна, яке може мати суттєве значення речових доказів кримінального провадження, слідчим, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, та за письмовою згодою власника квартири, був проведенний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час здійснення якого було виявлено та вилученогрошові кошти номіналом 500 гривень 324 купюри на загальну суму 162 000; Грошові кошти номіналом 200 гривень 1323 купюри на загальну суму 264 600; Грошові кошти номіналом 100 гривень 161 купюра на загальну кількість 16 100; Грошові кошти номіналом 50 гривень 28 купюр на загальну кількість 1400 ; Грошові кошти номіналом 20 гривень 1 купюра на загальну кількість 20 гривень ; Грошові кошти номіналом 1000 гривень 7 купюр на загальну кількість 1000 гривень; Чорновий запис (фрагмент паперу) розпочинається з 20*1…..571, 620,00; Сейф пакет білого кольору 058220. Зазначені речі та предмети були визнані речовими доказами у вказаному у кримінальному провадженні.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий та власник майна просили розглянути клопотання без їх участі, звернувшись до суду з відповідними заявами.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного прокурором у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження та користування, на наступні речі та предмети: грошові кошти номіналом 500 гривень 324 купюри на загальну суму 162 000; Грошові кошти номіналом 200 гривень 1323 купюри на загальну суму 264 600; Грошові кошти номіналом 100 гривень 161 купюра на загальну кількість 16 100; Грошові кошти номіналом 50 гривень 28 купюр на загальну кількість 1400 ; Грошові кошти номіналом 20 гривень 1 купюра на загальну кількість 20 гривень ; Грошові кошти номіналом 1000 гривень 7 купюр на загальну кількість 1000 гривень; Чорновий запис (фрагмент паперу) розпочинається з 20*1…..571, 620,00; Сейф пакет білого кольору 058220.

Виконання ухвали покласти на прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1