УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3752/23

Провадження №: 1-кс/755/1803/23

"21" червня 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2022 року за № 0000067 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

Встановлені обставини та наведені відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві розслідується вказане кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 Кримінального кодексу (далі КК) України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи у складі організованої злочинної групи осіб, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», «Про лікарські засоби», користуючись родинними та близькими зв`язками один з одним, з метою особистого збагачення за рахунок розповсюдження наркотичних засобів, в період часу не пізніше як з липня 2022 року до моменту припинення, а саме 27 квітня 2023 року їх злочинної діяльності правоохоронними органами, організували та систематично здійснювали незаконний збут наркотичного засобу - метадону та сильнодіючого лікарського засобу - димедрол, шляхом облаштування «закладок» на території м. Києва, Київської області та інших регіонів.

Для забезпечення протиправної діяльності організованої групи, функції між учасниками були розподілені, зокрема, організатор - ОСОБА_7 , виконавці: ОСОБА_8 , невстановлені досудовим розслідуванням особи, які відповідали за здійснення роздрібних закладок з наркотичним засобом - метадоном та сильнодіючим лікарським засобом - дифенгідраміном (димедролом) на території міста Києва та міста Вінниці, а саме здійснювали створення схованки з вказаними речовинами, її фотографування з умовними позначеннями та зазначенням адреси розташування, які дозволили б «наркозалежним» особами зорієнтуватися на місцевості та в подальшому відшукати придбану закладку, оператори - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Щодо ОСОБА_5 , то вона відповідала за отримання від організатора оптових партій наркотичного засобу метадону та сильнодіючого лікарського засобу - дифенгідраміну (димедрол), його фасування на роздрібні партії, т.з. «чекі», з метою їх подальшого роздрібного збуту на території міста Києва та міста Вінниця, тобто була виконавцем.

Таким чином, з 27 квітня 2023 року з урахуванням зміни підозри від 23 травня 2023 року ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України. Наявність такої обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, з числа регламентованих ст. 84 КПК та доданими до клопотання.

28 квітня 2023 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25 червня 2023 року включно, без визначення застави, однак 06 червня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду цю ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову, якою відносно підозрюваної застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з покладенням до 25 червня 2023 року обов`язків з числа визначених ст. 194 КПК України.

Постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 від 19 червня 2023 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 27 липня 2023 року.

Нині, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 закінчується, однак для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: завершити проведення експертиз матеріалів речовин та виробів, які перебувають на виконанні в експертів Київського НДЕКЦ МВС України; за результатами проведених експертиз згідно ст. 279 КПК повідомити підозрюваним про зміну раніше повідомлених підозр, здійснити тимчасовий доступ до речей та документів, отримати в повному обсязі розсекречені матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій, виконати вимоги ст. 290 КПК, скласти обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування, виконати інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час проведення досудового розслідування.

Враховуючи викладене та підвищену суспільну небезпеку злочинів у вчиненні яких на цей час підозрюється ОСОБА_5 , яка полягає в тому, що злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів посягають на правовий режим обігу, а додатковим об`єктом кримінально-правової охорони є здоров`я населення, на даний час продовжують існувати наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме підозрювана може:

? усвідомлюючи тяжкість злочину у вчиненні якого вона на цей час підозрюється, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого засудження. Враховуючи, спосіб зберігання та збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів встановлено, що вона ретельно приховувала свою злочинну діяльність, вчинила особливо тяжкий злочин з прямим умислом, усвідомлювала суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажала її викриття правоохоронними органами;

?знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання наркотичних засобів та джерело їх походження. Тому, перебуваючи на свободі, підозрювана може знищити решту заборонених до обігу речовин, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню джерела походження виявлених наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів;

? з метою уникнення покарання за кримінальне правопорушення в якому вона на цей час підозрюється може впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на свідків, який приймали участь в проведенні негласних слідчих (розшукових) дій на умовах конфіденційного співробітництва, а саме проводили оперативні закупівлі та під час досудового розслідування надавали викривальні покази щодо останньої може незаконно впливати на зазначених свідків з метою зміни показів останніми в ході досудового розслідування та судового розгляду. Також, може незаконно впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, з метою заплутування органу досудового розслідування, шляхом вигадки спільних версій, переховування інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та іншим чином умисно затягувати строки досудового розслідування;

? перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином. Так, враховуючи те, що підозрювана є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів на території України, будучи усвідомленою про наявні шляхи постачання та подальші шляхи збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, перебуваючи на свободі остання може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції наркотичних засобів на території міста Києва;

? вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом оскільки єдиним встановленим джерелом її доходів є зайняття протиправною діяльністю, у вчиненні якого вона підозрюється що й стало причиною систематичного вчинення нею вказаних злочинів.

Інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної, а тому сторона обвинувачення вважає слушним продовжити строк тримання під вартою підозрюваній у порядку ст. 199 КПК.

Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку утримання під вартою враховуючи те, що слідчий, прокурор не довели, що встановлені під час розгляду цього клопотання обставини визначені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК є дійсними.

Кримінальне процесуальне законодавство

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначениху ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. (ст. 199 КПК);

- строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим (ч. 6 ст. 181 КПК).

Мотиви суду

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу, зокрема: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди ; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

В цій ситуації відносно підозрюваної встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у Рівненській області, громадянка України, заміжня, з середньою освітою, не працює, виховує 2 неповнолітніх дітей - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 та Злату ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи її віку та статусу, прийнятну репутацію, задовільний стан здоров`я;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно та організованою групою, а також у незаконному придбанні, перевезенні, зберігання з метою збуту та збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчинене повторно та організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, від 21 квітня 2011 року, § 175, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-204031).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (див. справу «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13, від 29 травня 2019 року, § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (а) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (b) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України);

(2) на вказаному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року, §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, § 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119).

Проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких їй повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити ці правопорушення.

Зокрема факт причетності слідує з:

- протоколів за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, візуальне спостереження, контроль за вчиненням злочину. У ході виконання котрих заходів, було зафіксовано протиправна діяльність цієї групи осіб, пов`язана із збутом наркотичного засобу-метадону, ієрархічність та постійність функціонування;

- протоколів допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які погодившись на конфіденційне співробітництво, свідчили про діяльність «центрів» з продажу наркотичних засобів;

- протоколів оглядів, відповідно до яких у осіб з залегендованими даними було виявлено згортки з наркотичним засобом-метадоном, який вони придбали в рамках контролю за вчиненням злочину;

- висновків експерта, згідно з якими надана на дослідження кристалоподібні речовини білого кольору містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон та є тотожними між собою;

- протоколів обшуків за місцем проживання підозрюваних, у ході яких вилучено поліетиленові пакети з пазовим замком в середині із 2 пігулками білого кольору та згортком фольги із порошкоподібною речовиною, мобільними телефонами із інформацією про збут наркотичного засобу - метадону, зошити із чорновими записами про кількість проданого наркотичного засобу-метадон, банківські картки, засоби для фасування (поліетиленові пакети із пазовим, фольга та електронні ваги);

- інших матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, в т.ч.:

? рапорту про виявлення кримінального правопорушення (в силу норм ст. 84, 93 КПК та позиції ВС в постанові від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17 доказ - це не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому), даних СБ України від 05 жовтня 2022 року № 51/9/7/3-1531, від 05 квітня 2023 року № 51/9/7/3-937;

? протоколів оглядів відеозаписів, предметів, котрі в своїй сукупності засвідчують інші обставини з числа передбачених ст. 91 КПК.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваної до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною.

Дані зафіксовані у протоколах за результатами контролю за вчиненням злочину вказують на те, що роль відведена підозрюваній, як оператор є дійсною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає подальша мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків (1) переховування, (2) впливу; (3) вчинення іншого кримінального правопорушення; (4) знищення, схову, спотворення; (5) перешкоджання провадженню іншим чином.

Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваної, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами , зокрема:

(а) щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» (заява № 15318/89, від 18 грудня 1996 року, § 43, 53, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58007), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96, від 26 червня 2001 року, § 80, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (заява № 31315/96, від 25 квітня 2000 року, § 76, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, слідчий суддя враховує, що (1) підозрювана підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про її особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти.

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрювана, не будучи обмежена у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

(с) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсним з огляду на обставини встановлені ст. 178 КПК щодо підозрюваної в т.ч. з огляду на сам характер підозри, котра стосується двох кримінально-караних діянь, згідно ст. 2, 11 КК, та низки епізодів за ст. 307 КК;

(d) ризик знищити, сховати та/або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є дійсним, оскільки, на цей час органом досудового розслідування не виявлено всі можливі місця зберігання наркотичних засобів та джерело їх походження. Тому, перебуваючи на свободі, підозрювана може знищити решту заборонених до обігу речовин, які на цей час не виявлені та не вилучені органом досудового розслідування та іншим чином перешкоджати встановленню джерела походження виявлених наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів;

(е) ризик перешкоджання проведенню досудового розслідування іншим чином слідує з того, що підозрювана є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів на території України, будучи усвідомленою про наявні шляхи постачання та подальші шляхи збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, перебуваючи на свободі остання може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції наркотичних засобів на території міста Києва та інших міст країни.

Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до підозрюваної не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваної (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Отже, обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

Водночас, Суд, враховуючи дані про особу підозрюваної визначені ст. 178 КПК, її характеристику від 27 квітня 2023 року в ОТГ, в поєднанні з даними про перебування на її утриманні 2 дітей та потреби в їх догляді, при неможливості застосувати важелі визначені ч. 9 ст. 194 КПК, вважає, що достатнім буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби ,позаяк він відповідатиме, як меті застосування запобіжного заходу вказані в ст. 177 КПК України, так і найкращим інтересам дітей підозрюваної.

За таких умов, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду питання продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту констатувати, що строк тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом слід продовжити, однак з забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 24:00 до 07:00 год.наступного дня до 27 липня 2023 року.

При цьому, Суд зауважує, що у разі виникнення випадків необхідності отримання медичної допомоги та/або прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваної в період, коли у мідненні неї дії запобіжний захід, остання має змогу вільно реалізувати свої конституційні права на медичну допомогу, чи з метою прибуття до укриття чи бомбосховища.

Щодо обов`язків у межах запобіжного заходу, то в клопотанні сторона обвинувачення просить продовжити строк дії таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В ухвалі КАС від 06 червня 2023 року визначено:

(1) зобов`язати ОСОБА_5 з`являтися за кожною вимогою суду чи органу державної влади протягом дії запобіжного заходу;

(2) на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено наступні обов`язки: здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Отже, слід відмітити, що зобов`язання «з`являтися за кожною вимогою»є складовою самого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, згідно речення 1 ч. 5 ст. 194 КПК, оскільки в ній вказується, що слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Це «зобов`язання» не дій у межах одного або ж кількох обов`язків з числа визначених п. 1 - 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, позаяк дії до моменту настання обставин визначених ст. 203 КПК.

Щодо обов`язку визначеного п. 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, то останній ,враховуючи конкретні обставини провадження, особу підозрюваної, на цій стадії розслідування, на переконання слідчого судді, котре сформоване у порядку ст. 94 КПК України, не є доречним.

Щодо іншого обов`язку визначеного за ухвалою КАС від 06 червня 2023 року, то Суд вважає обов`язок «здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну»пропорційним, помірними та такими, що не становлять надмірний тягар для підозрюваної, у зв`язку з чим не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, відповідно вбачає підстави для його продовження у межах строку передбаченого ч. 7 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом з забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 24:00 до 07:00 год.наступного дня продовжити до 27 липня 2023 року.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого в межах строку дії заходу забезпечення кримінального провадження та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, до 27 липня 2023 року продовжити дію обов`язку здати при наявності до відповідних ОДВ на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Роз`яснити підозрюваній, що працівники УП з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу передати через прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваної та зобов`язати останніх негайно поставити її на облік і повідомити про це суд.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваної, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення її винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 13:40 год. 26 червня 2023 року.

Слідча суддя ОСОБА_1