Житомирський апеляційний суд
Справа №286/410/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.128, ч.3 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000296 за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23 серпня 2022 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

- за ст. 128 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 135 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання -5 (п`ять ) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з дня ухвалення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 15 грудня 2021 року близько 18 години на території домогосподарства ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 під час суперечки із ОСОБА_11 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків від вчинених ним дій, хоча повинен був та міг їх передбачити, наніс кулаком руки один удар по обличчю ОСОБА_11 від чого остання, не втримавши рівноваги, впала на тверду поверхню, вдарившись при цьому лобною частиною голови. В продовження своїх злочинних дій ОСОБА_12 ногою наніс декілька послідовних ударів в область обличчя та тулуба ОСОБА_11 , яка на той час знаходилася на земельному покритті в лежачому положенні.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, у вигляді закритої черепно-мозкової травми: дифузного крововиливу в м`які тканини лобно-тім`яної ділянки голови посередині, геморагічного забою речовини головного мозку з крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки, що в клінічному перебігу призвело до розвитку набряку-набухання мозку, та легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми: подряпини по верхньому краю правої брови на рівні внутрішньої та середньої її третин; синця в правій навколоорбітальній ділянці та дифузного крововиливу в склеру очного яблука; синця на шкірі правої щоки, синця в лівій навколоорбітальній ділянці; перелому кісток носа; садна на шкірі нижньої губи зліва з переходом на підборіддя; синця на зовнішній поверхні лівої дельтоподібної ділянки; трьох синців по задньо-зовнішній поверхні правого плеча.

Крім цього, після заподіяння тяжких тілесних ушкоджень 15 грудня 2021 року близько 18 години ОСОБА_6 , будучи переконаним, що потерпіла ОСОБА_11 подає ознаки життя, заволік її до приміщення будинку ОСОБА_10 , де залишив її у непритомному стані на дивані, а сам продовжив вживати алкогольні напої.

При цьому, ОСОБА_6 , будучи причетним до заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, завідомо не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_11 , яка перебувала у небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати їй допомогу, в результаті чого ОСОБА_11 не було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

17 грудня 2021 року близько 11 години власник вищезазначеного домогосподарства ОСОБА_10 викликав карету екстреної медичної допомоги, якою ОСОБА_11 без свідомості було доставлено до КНП «Овруцька міська лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_2 в відділенні інтенсивної терапії остання померла внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжується геморагічним забоєм головного мозку (крововилив в речовину мозку на рівні зорового перехресту та передніх ядер, крововилив в стовбур мозку) з крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки на фоні двобічної нижньодольної пневмонії, що призвело до розвитку набряку - набухання головного мозку, що перебуває в причинному зв`язку із пізнім початком лікувальних заходів.

В апеляційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Мотивуючи свої висновки щодо обраного обвинуваченому покарання суд взяв до уваги, що засуджений відповідно до ст. 89 КК України не судимий, задовільно характеризується, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, думку потерпілої щодо призначення покарання на розсуд суду. На її переконання, вирок суду не містить переконливого обгрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Стверджує, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував, а також не обгрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, а також характеру вчиненого злочину, наслідків у виді смерті людини, обставин вчиненого, зокрема того, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій залишив її без допомоги, не викликав швидку допомогу, не вжив жодних заходів задля збереження її життя.

Зазначає, що суд не взяв до уваги характер та обставини вчиненого, що свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент заподіяння злочинів, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини. Також, зауважує, що суд недостатньою мірою врахував наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та протиправність дій обвинуваченого, які призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 128 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 135 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджуються сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 128, ч. 3 ст. 135 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно на переконання колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання положень ст.ст. 65, 75 КК України не врахував.

Так, на думку колегії суддів суд першої інстанції зосередився виключно на обставинах, що пом`якшують покарання обвинуваченого щирому каятті та активному сприянні розкриттю кримінальних правопорушень, визнанні вини, а також врахував те, що ОСОБА_6 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, задовільно характеризується.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано тяжкість злочинів та їх характер, в тому числі те, що один із злочинів є тяжким злочином, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, протиправність дій обвинуваченого ОСОБА_6 , які призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини та обставин вчиненого, зокрема того, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій залишив її без допомоги, не викликав швидку допомогу, не вжив жодних заходів задля збереження її життя.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується, як особа яка зловживає алкогольними напоями.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів вказують про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання за ст.128, ч. 3 ст. 135 КК України, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого та тяжкість кримінального правопорушення, обтяжуючу та пом`якшуючу покарання обставину, вважає за необхідне призначити йому реальне основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статтей, передбачених ст.128, ч. 3 ст. 135 КК України, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 1 ст. 128 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 135 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: