Справа № 333/8153/21
Провадження № 1-кп/333/193/23
УХВАЛА

06 червня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя з 22.11.2021 року перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Мала Лепетиха, Каховського району, Херсонської області, громадянки України, освіта середня, незаміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживала за адресою: Львівська область, м. Золочев (вулиці на номер будинку обвинувачена не пам`ятає), раніше судимої 03.09.2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі вимог ст.75 КК України звільнена від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор обґрунтував таким.

ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не стала та повторно скоїла аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У ході досудового розслідування встановлено, що 20.09.2021, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає та її дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходилася як гість у приміщенні квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпілий ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_5 підійшла до кімнати, де з поверхні стільця викрала мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 5», об`ємом пам`яті на 3/32 ГБ, у корпусі чорного кольору, IMEI (1): НОМЕР_1 , IMEI (2): НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта №1391-21 від 08.11.2021 Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз становить 1 500 гривень 00 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_4 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 підійшла до коридору, де з поверхні полиці у шафі викрала пластикову банківську карту «Приватбанк», номер якої у ході досудового розслідування не встановлено, що матеріальної цінності для потерпілого не представляє.

Після чого, ОСОБА_5 разом з викраденим майном зникла з місця скоєння злочину, тим самим розпорядилась ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на зазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що кваліфікується як: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Сторона обвинувачення приходить до висновку, що для забезпечення належної явки обвинуваченої ОСОБА_5 в суд, можливості виконання у відношенні нього процесуальних рішень, необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу тримання під вартою з наступних підстав:

1. ОСОБА_5 скоїла злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

2. Зібрані слідством докази по справі достатньо вказують на винність

ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення показаннями потерпілого, свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

3. ОСОБА_5 офіційно не працевлаштована, що може свідчити про те, що єдиним джерелом її доходів є протиправна діяльність та вона може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя та вчинити інше кримінальне правопорушення.

4. Ураховуючи те, що остання засуджена до покарання з випробуванням за вироком Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 03.09.2021, яким останню засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, ОСОБА_5 ухилилася від явки до суду, покинула межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від суду, що потягло за собою оголошення її в розшук.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, також встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5, ч. 1. ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

- переховуватися від органів суду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що вона дійсно знала, що відносно неї у Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, але не приходила на судові засідання через поважні причини. Так, 11.08.2022 року та 19.08.2022 року вона не з`явилася до суду так як у неї болів живіт (хворіла по жіночому). У подальшому, їй необхідно було їхати до лікарні у м. Київ на операцію дитині. У кінці жовтня 2022 року вона виїхала як ВПО до Житомирської області, де і проживала до квітня 2023 року. З вказаного часу почала проживати у м. Золочев, Львівської області, так як у Житомирській області, власники житла, де вона проживала, виїхали за кордон.

05.06.2023 року вона була зупинена працівниками поліції на залізничному вокзалі у м. Львові, так як збиралася виїжджати до Польщі, де на цей час знаходиться її матір та неповнолітня дитина.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2021 року вона виконувала лише 3-4 місяці, а у подальшому її фактично не було за місцем мешкання.

На цей час вона зняла кімнату у хостелі у м. Запоріжжі, так як проживати у будинку по АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована неможливо через ремонт житла.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що прокурором у судовому засіданні не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України та той факт, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченої.

Вислухавши доводи прокурора, пояснення обвинуваченої, заперечення її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 22.11.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 20.12.2021 року, на яке обвинувачена не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. ОСОБА_5 повторно не з`явилася і на судове засідання, призначене на 28.01.2023 року. Враховуючи таку поведінку обвинуваченої, ухвалою суду працівників поліції було зобов`язано виконати примусовий привід обвинуваченої на 07.02.2022 року. Вказаної дати судове засідання не відбулося через перебування головуючого судді на лікарняному. Водночас, не було здійснено і привід обвинуваченої.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року працівників поліції знову було зобов`язано здійснити примусовий привід ОСОБА_5 на 23.06.2022 року, який був виконаний.

Ухвалою суду від 23.06.2022 року по даному кримінальному провадженню було призначено судовий розгляд на 01.07.2022 року.

На вказану дату обвинувачена ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, тому ухвалою суду до останньої було застосовано примусовий привід на 11.08.2022 року.

У подальшому, на виконання зазначеної ухвали, на адресу суду надійшли матеріали виконаного примусового приводу, з якого вбачається (фотознімок), що працівники поліції вручили ОСОБА_5 копію ухвали про її привід та повідомили про дату судового засідання.

11.08.2022 року у судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, тому суд постановив ухвалу про повторний примусовий привід обвинуваченої на 19.08.2022 року. Працівник поліції рапортом доповів, що він здійснив виїзд за місцем мешкання останньої та повідомив її про судове засідання на 19.08.2022 року.

Вказаної дати ОСОБА_5 не з`явилася, тому суд втретє постановив ухвалу про примусовий привід ОСОБА_5 на 05.09.2022 року.

З матеріалів, наданих працівниками поліції на виконання примусового приводу, було встановлено, що матір ОСОБА_5 не володіє інформацією про перебування останньої, так як обвинувачена за місцем проживання не мешкає, з`являється вдома рідко. Крім того, працівники поліції додатково пояснили, що ОСОБА_5 вже перебуває у розшуку за ВП №№ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, встановити її місце знаходження, вони не мають можливості.

За таких обставин, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2022 року ОСОБА_5 була оголошена у розшук.

23.02.2023 року до суду надійшла інформація від органу пробації (Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області), що ОСОБА_5 має судимість, яка не знята та не погашена у встановленому законодавством порядку. Крім ттго, обвинувачена з розшуку знята у зв`язку з встановленням місця її перебування.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року судове провадження було відновлене та призначені судові засідання на 27.03.2023 року та 21.04.2023 року. Обвинувачена ОСОБА_5 у вказані судові засідання не з`явилася, тому ухвалою суду від 21.04.2023 року працівників поліції було зобов`язано здійснити примусовий привід останньої у судове засідання на 02.05.2023 року 2023 року.

На вказану дату надійшов рапорт працівника поліції, в якому останній вказав, що не має можливості виконати примусовий привід ОСОБА_5 , так як остання не проживає за місцем реєстрації більше 6 місяців і місцезнаходження її невідомо.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.05.2023 року обвинувачену ОСОБА_5 було оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання та доставку до суду для подальшого розгляду кримінального провадження.

Обвинувачену ОСОБА_5 було затримано 05.06.2023 року о 10 год. 20 хв. у м. Львові та доставлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя о 16-00 год. 06.06.2023 року.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад трьох років.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (санкція зазначеної статті передбачає у т.ч. позбавлення волі на строк до п`яти років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні кримінального правопорушення, за яке можливе покарання у виді позбавлення волі та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказане кримінальне правопорушення, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_5 раніше судима (вирок від 03.09.2021 року не виконано), тобто має не зняту та не погашену у встановленому законодавством порядку судимість, у шлюбі не перебуває, має неповнолітню дитину, але відсутні докази про її утримання, так як дитина разом із бабусею на цей час перебувають у Польщі, має постійне місце реєстрації, але там не проживає і за останні 8 місяців змінила декілька адрес проживання.

Також, враховую, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 неодноразово ігнорувала явки до суду та двічі оголошувалася у розшук, була затримана у м. Львові та не виконала свої обов`язки, передбачені ст.76 КПК України по вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2021 року.

Суд, при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують обвинувачену, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до обвинуваченої, що обмежує її особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану обвинуваченої ( ОСОБА_5 повідомила, що вона на цей час не працює) в даному випадку визначається можливість застосувати розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 15 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 40 260 грн.

У разі внесення вказаної застави на обвинувачену ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням її в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 02.08.2023 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного її затримання з 10 год. 20 хв. 05.06.2023 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі п`ятнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 40 260 (сорок тисяч двісті шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу судді, у провадженні якого знаходиться це кримінальне провадження;

2) повідомляти суддю, у провадженні якого знаходиться це кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

3) прибувати до судді, у провадженні якого перебуває це кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій, захиснику обвинуваченій, а також надіслати начальникам ІТТ №1 ГУНП в Запорізькій області та ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 06.06.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1