Провадження №1-кс/760/6285/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 6 відділення слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0000223 від 13 березня 2023 року, погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Макіївки Донецької області, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 6 відділення слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказала, що головним управлінням СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000223 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 березня 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що у період з квітня по травень 2022 року ОСОБА_5 вчинила заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію, представників збройних формувань рф.

21 березня 2023 року ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Надалі, слідчим слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, у встановленому законом порядку, скеровано повістки для публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора про необхідність ОСОБА_5 з`явитися для допиту в якості підозрюваної на 29 березня 2023 року, 30 березня 2023 року та 31 березня 2023 року. Однак, на вказані дати підозрювана ОСОБА_5 не з`явилась.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, не застосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. Збройними Силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та Збройних Сил Російської Федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська Російської Федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

У зв`язку з чим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023 в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

За вказаних вище обставин, досудовим розслідування встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 06 березня 2022 року виник та сформувався стійкий злочинний намір, направлений на вчинення кримінально караних діянь, що полягають у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12 квітня 2022 року ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці умисно, використовуючи власний мобільний телефон марки Huawei Honor 20 Рго, номер телефону НОМЕР_1 , в ході листування з використанням месенджеру «Telegram» з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_6 », яка використовувала номер телефону НОМЕР_2 , на інформацію останньої щодо знищення українських військовослужбовців, які зображені на світлині у військовій формі одягу поряд із в?їздною стелою «Запоріжжя», надсилає повідомлення наступного змісту: «Вот и прекрасно; Круто».

Також встановлено, що 16 квітня 2022 року ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці умисно, використовуючи власний мобільний телефон марки Huawei Honor 20 Pro, номер телефону НОМЕР_1 , в ході листування з використанням месенджеру «Telegram» з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_6 », яка використовувала номер телефону НОМЕР_2 , на інформацію останньої щодо здійснених ракетних обстрілів районів міста Києва, надсилає повідомлення наступного змісту: «Круто))».

Так, ОСОБА_5 у вищезазначених повідомленнях, висловлює побажання, щоб територія України була «очищена» від української армії, розглядаючи окупацію як визволення; ведення бойових дій військами рф на території України - не збройною агресією, а поверненням територій; вихваляє особисті якості військових зс рф, які здійснюють збройну агресію проти України, чим вчиняє заперечення збройної агресії російської федерації проти України та глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію, представників збройних формувань російської федерації.

Крім того, 01 квітня 2022 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи y невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, використовуючи власний мобільний телефон марки Huawei Honor 20 Pro, номер телефону НОМЕР_1 , в ході листування з використанням месенджеру «Telegram», з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_7 », яка використовувала номер телефону НОМЕР_3 , надіслала наступне повідомлення: «Ниче, ОСОБА_8 все равно всем все расскажет как нужно жить дальше»; на інформацію невстановленої особи на імя: « ОСОБА_7 » щодо підтримки населенням Сербії російської агресії ОСОБА_9 схвалює таке ставлення, надсилаючи повідомлення: «Какие умнички».

Також, 05 квітня 2022 року ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, використовуючи власний мобільний телефон марки Huawei Honor 20 Pro, номер телефону НОМЕР_1 , в ході листування з використанням месенджеру «Telegram» з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_7 », яка використовувала номер телефону НОМЕР_3 , на інформацію останнього щодо підготовки до наступу збройних сил рф на територію України, надсилає повідомлення наступного змісту: «с Богом».

Разом з тим, 06 квітня 2022 року ОСОБА_5 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці умисно, використовуючи власний мобільний телефон марки Huawei Honor 20 Pro, номер телефону НОМЕР_1 , в ході листування з використанням месенджеру «Telegram» з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_7 », яка використовувала номер телефону НОМЕР_3 , на інформацію останнього щодо наявності у Луганську великої кількості «кадирівців» та ракет, надсилає повідомлення наступного змісту: «нужно их давить, очень нужно, назад пути нет». На запитання невстановленої особи на ім`я: « ОСОБА_7 »: «Интересно, какой парад на 9 мая в этом году будет ..... Надеюсь в Киеве». ОСОБА_5 надсилає повідомлення наступного змісту: «Хрен с ним с тем Киевом. Пусть еб*ся как хотят если мозгов нет. А вот области наши пусть бы очистили от этой нечисти».

21 березня 2023 року громадянку України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Макіївки Донецької області, тимчасово не працюючу; зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

05 квітня 2023 року слідчим слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області оголошено підозрювану ОСОБА_5 в розшук.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.219 КПК України - з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, якщо жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, крім випадків, передбачених частиною ст.176 КПК України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з п. 3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інші заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ч.2 ст.131 КПК України, а також більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч.1 ст.176 КПК України, є недостатніми для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а також забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_5 та для запобігання ризикам, зазначеним ч.1 ст.177 КПК України.

Проведеним досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні об`єктивно встановлено, що згідно ч.2 ст.177 КПК України наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_5 .

Наявними ризиками в даному кримінальному провадженні, які дають достатні підстави вважати, що відносно підозрюваної ОСОБА_5 неможливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, як тримання під вартою є: те, що згідно з п.1 ч.1 ст.177 КПК України підозрювана ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від слідства та суду.

Дані висновки зроблені з обставин викладених в матеріалах кримінального провадження, а саме ОСОБА_5 знаходиться на території Донецької області, внаслідок чого може безперешкодно залишити територію України, тому у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Крім того, ОСОБА_5 згідно може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення.

З 24 лютого 2022 року підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, здійснюються спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призводять до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження цивільних об`єктів.

Підставою застосування підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана особа матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, інших учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин, тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що вона працездатна, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали її утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваної, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги наявність вказаних ризиків, сторона обвинувачення приходить до висновку про неможливість запобігти їм, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, покликаючись на викладені у ньому обставини. Просив розглядати клопотання без участі підозрюваної, оскільки 12 березня 2022 року ОСОБА_5 виїхала за межі території України через митний пункт пропуску «Ягодин» (Україна) - «Дорогуськ» (Польща) до Республіки Польщі та 14 березня 2022 року через митний пункт пропуску «Безледи» (Польща) - «Багратіоновськ» (рф) виїхала до Калінінградської області рф. 15 березня 2022 року ОСОБА_5 виїхала з Калінінградської області рф через Литву та республіку білорусь до Ростовської області рф. 15 березня 2022 року ОСОБА_5 через митний пункт пропуску «Три сестри» (республіка білорусь) пішки перетнула державний кордон до рф, звідки 19 березня 2022 року остання здійснила незаконний в`їзд на тимчасово окуповану територію України до м. Макіївка Донецької області. Перевірочними заходами встановлено, що на теперішній час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на тимчасово окупованій території України за місцем реєстрації своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя ухвалив розглядати вказане клопотання за відсутності підозрюваної, оскільки остання перебуває на тимчасово окупованій території.

Заслухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Як визначено ст.12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Як убачається із матеріалів клопотання, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000223, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21 квітня 2001 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).

Аналіз наданих доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Таким чином під час судового розгляду знайшов своє підтвердження ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території України, на виклики слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області для проведення процесуальних дій не з`явилася та про поважні причини неприбуття на виклик не повідомила.

Також слідчий суддя не виключає можливість продовження вчинення підозрюваною аналогічних кримінальних правопорушень, зважаючи на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України.

Також знайшов своє підтвердження ризик впливу на свідків, з якими підозрювана листувалась, вчиняючи кримінально каране діяння, з використанням мобільного телефону та месенджеру «Telegram».

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також достатніх підстав вважати, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.131-132, 176-178, 182, 183, 193-194, 196, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, запобіжній захід у вигляді тримання під вартою

Після затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до суду вирішити питання про застосування обраного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1