ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1892/23 Справа № 205/7131/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0001054 від 10.07.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовлено, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0001054 від 10.07.2023 року про арешт майна.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що потреби досудового розслідування на даний час не виправдовують такого ступеня втручання в права і свободи особи. Слідчий суддя вказав, що в клопотанні слідчим не доведено, що автомобіль з причепом були знаряддям злочину та не надано жодних відомостей про те, що вказані транспортні зберегли сліди злочину. Крім того, слідчим в клопотанні не вказано яким саме чином вказані автомобіль та причіп можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також слідчим, не доведено мету забезпечення арешту, оскільки матеріали, що додані до клопотання, не містять належних відомостей про розмір завданої шкоди; санкція статті, за якою внесені відомості до ЄРДР, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено.

Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого від 10.07.2023 року процесуального статусу речового доказу, яким є долучене майно, а саме протоколів огляду місця події від 10.07.2023 р., на що посилається слідчий у клопотанні, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст. 98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

А тому, дослідивши клопотання та надані до клопотання матеріали провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на майно а саме: автомобіль «OPEL Omega», VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , фіолетового кольору; легковий причіп сірого кольору, шасі (рама) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; зразки піску з причепу у кількості 4 спец-пакетів: PSP1362200, PSP 1362202, PSP 1361854, PSP 1370050; зразки піску з поверхні землі у 4 спец-пакетах: PSP 1362195, PSP 1361855, PSP 13701450, PSP 1370146; совкові лопати з дерев`яною рукояткою у кількості двох штук; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , та технічний талон 2979; ключі запалення від вищевказаного автомобіля.

Разом з апеляційною скаргою прокурор подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, прокурор вказав, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 26.07.2023 року. Просив визнати причини пропуску строку поважними.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що будь-яких обставин, які б свідчили про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно в розумінні заборони права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, не вбачається, оскільки санкція статті, за якою внесені відомості до ЄРДР, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено. Вказує на те, що в клопотанні слідчим не доведено, що автомобіль з причепом були знаряддям злочину, та не надано жодних відомостей про те, що вказані транспортні засоби зберегли сліди злочину. Крім того, слідчим в клопотанні не вказано, яким саме чином вказані автомобіль та причіп можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, сторона обвинувачення не погоджується із вказаними доводами, оскільки зазначені протоколи огляду, які містяться у копії матеріалів клопотання про накладення арешту на майно, є розбірливими, крім того, судом не витребувано у процесуального керівника оригінали вказаних документів, для огляду їх у судовому засіданні. Також, нормами чинного кримінального процесуального кодексу не передбачено порядку заповнення протоколу огляду місця події, за допомогою технічного засобу (комп`ютеру).

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься фото та відео фіксування, яке здійснювалось під час проведення огляду, а питання щодо належності та допустимості вказаних доказів, є прерогативою суду під час ухвалення судового рішення, без надання йому оцінки слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Разом з тим, вилучене в ході проведення огляду майно, відповідно до постанови слідчого від 10.07.2023, долучено до кримінального провадження як речовий доказ.

Також, сторона обвинувачення не погоджується з доводами наведеними в ухвалі слідчого судді які стосуються мети арешту, оскільки у даному випадку метою накладення арешту на майно є саме збереження речових доказів, а не конфіскація майна чи спеціальна конфіскація майна, або забезпечення цивільного позову. В даному випадку, вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, та є саме тим процесуальним джерелом доказів, що забезпечує реальну змогу встановити наявність фактів та обставин, які мають значення для кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора.

З наданих матеріалів провадження, вбачається, що 10.07.2023 року розпочато кримінальне провадження № 0001054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, у якому встановлено, що 10.07.2023 року до ВП №3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що 10.07.2023 року біля будинку АДРЕСА_1 , невідомі, порушуючи встановлені правила використання надр, незаконно займаються видобуванням корисних копалин - піску.

10.07.2023 р. проведено огляд місця події - території відкритої місцевості, що розташована по вулиці Залівна, 10Д, у місті Дніпрі, за координатами 48.476947 34.896123. В ході огляду встановлено, що оглядова територія має нерівну місцевість, тобто як значні углиблення в ґрунті, так і пагорби ґрунту.

В ході огляду зазначеної місцевості також встановлено, що одне з заглиблень площею близько 1 метру, має спушену, середньої вологості, поверхню ґрунту жовтого кольору, зовні схожого на пісок, та сліди свіжого копу.

Також, на оглядовій місцевості перебував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля якого знаходився автомобіль «ОPEL Omega» VIN-код НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , фіолетового кольору, з легковий причепом сірого кольору, шасі (рама) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , в якому знаходиться сипучий ґрунт жовтого кольору, зовні схожий на пісок, який аналогічний ґрунту оглядової місцевості.

Також, поруч з автомобілем та причепом, виявлено дві штикові лопати, на металевій робочій поверхні яких, наявне нашарування ґрунту аналогічному даної місцевості.

З клопотання слідчого про арешт майна, вбачається, що з місця огляду до ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області вилучено: автомобіль «ОPEL Omega», VIN- НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_7 , фіолетового кольору; легковий причіп сірого кольору, шасі (рама) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; зразки піску з причепу у кількості 4 спец-пакетів: PSP1362200, PSP 1362202, PSP 1361854, PSP 1370050; зразки піску з поверхні землі у 4 спец-пакетах: PSP 1362195, PSP 1361855, PSP 13701450, PSP 1370146; совкові лопати з дерев`яною рукояткою у кількості двох штук; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , та технічний талон 2979; ключі запалення від вищевказаного автомобіля та залишено на зберіганні в ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області.

Згідно протоколів огляду місця події від 10.07.2023 р. виявлене під час огляду майно не вилучалось та місце зберігання майна на теперішній час не зазначено.

Згідно пояснень ОСОБА_8 , " він виїхав з свого гаражу на своєму автомобілі "ОPEL Omega", д.н.з. НОМЕР_7 , з причепом д.н.з. НОМЕР_4 , набрати піску на ж/м "Парус" за допомогою лопат...".

Згідно свідоцтва про реєстрацію, власником транспортного засобу (спеціалізований вантажний тягач) "ОPEL Omega", VIN-код НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , фіолетового кольору - є ОСОБА_9 ; власником легкового причіпу сірого кольору, шасі (рама) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 - є ОСОБА_10 .

Відповідно до постанови слідчого від 10.07.2023 року автомобіль «ОPEL Omega», VIN- НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_7 , фіолетового кольору; легковий причіп сірого кольору, шасі (рама) НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; зразки піску з причепу у кількості 4 спец-пакетів: PSP1362200, PSP 1362202, PSP 1361854, PSP 1370050; зразки піску з поверхні землі у 4 спец-пакетах: PSP 1362195, PSP 1361855, PSP 13701450, PSP 1370146; совкові лопати з дерев`яною рукояткою у кількості двох штук; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , та технічний талон 2979; ключі запалення від вищевказаного автомобіля долучено до кримінального провадження як речовий доказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже визначальним критерієм для віднесення тих чи інших предметів до речових доказів у конкретному кримінальному провадженні виступають ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що будь-яких обставин, які б свідчили про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно в розумінні заборони права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, не вбачається, оскільки санкція статті, за якою внесені відомості до ЄРДР, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено.

В клопотанні слідчим не доведено, що автомобіль з причепом були знаряддям злочину та не надано жодних відомостей про те, що вказані транспортні зберегли сліди злочину. Крім того, слідчим в клопотанні не вказано яким саме чином вказані автомобіль та причіп можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також слідчим, не доведено мету забезпечення арешту, оскільки матеріали, що додані до клопотання, не містять належних відомостей про розмір завданої шкоди; санкція статті, за якою внесені відомості до ЄРДР, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено.

Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого від 10.07.2023 року процесуального статусу речового доказу, яким є долучене майно, а саме протоколів огляду місця події від 10.07.2023 р., на що посилається слідчий у клопотанні, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст. 98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

Апеляційним переглядом висновки слідчого судді підтверджено, а тому колегія суддів погоджується з вказаним висновком про недоведеність слідчим відповідності тимчасово вилученого майна під час огляду місця події, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому підстави передбачені ст. 170 КПК для накладення на нього арешту в рамках даного кримінального провадження, відсутні, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України тягне за собою негайне його повернення володільцю майна.

Усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду оскільки, на думку колегії суддів, фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовлено, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4