ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/468/23 Справа № 693/981/22 Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участю:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000232 від 03.09.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скибин Жашківського району Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 15.02.2018 Жашківським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді 4 роки позбавлення волі, 14.08.2020 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 03 місяці,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 121 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі;

- ч. 4 ст. 185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 03.09.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5521 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України № 2212-IX від 21.04.2022, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022, а також Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-IX від 15.08.2022, 30 серпня 2022 року о 09 год. 08 хв., перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на першому поверсі будівлі, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків у вигляді майнового збитку потерпілому, де, реалізуючи свій умисел, шляхом вільного доступу, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, з полиці торгівельного стелажу вказаного магазину вилучив електричний міксер марки «SENCOR», моделі «SHB 4359BK-EUE3», закупівельна вартість якого згідно із видатковою накладною від 29.03.2022 № 9762 становить 1258 грн. 00 коп., що на праві приватної власності належить ФОП ОСОБА_8 , після чого разом з викраденим майном вийшов з вказаного приміщення магазину, заволодівши ним та завдавши потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Крім того 03.09.2022 близько 12 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за місцем власного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно і цілеспрямовано, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взяв зі столу кухонний ніж та, утримуючи його у правій руці, наніс ним удар в ділянку живота з права ОСОБА_9 , спричинивши йому, тілесні ушкодження у вигляді ножового проникаючого поранення черевної стінки з кровотечою, пораненням правої долі печінки та правої нирки, які згідно висновку експерта від 03.11.2022 № 05-7-01/555, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого ОСОБА_9 в момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи законності вироку в частині доведеності вини та кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати, в зв`язку з суворістю призначеного йому покарання, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений вважає, що покарання, яке він просить йому призначити, буде достатнім для розуміння скоєного та покарання за нього.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились захисник ОСОБА_10 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_11 , які про поважні причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог. Обвинувачений ОСОБА_7 , який утримується в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», не виявив бажання бути доставленим в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 відповідає.

Зокрема висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на медичних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, неодружений, непрацює, згідно висновку служби пробації - ризик вчиненя повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства визначено як дуже високий, позицію потерпілих, які просили призначити окарання обвинуваченому на розсуд суду, в якості обставин, що обтяжують покарання - скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в стані алкогольного спяніння, а також рецидив злочину, при невстановленні обставин, що його пом`якшують і обгрунтовано призначив покарання в межах санкцій статтей КК України, зокрема, за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та на підставі ч.1 ст.70 КК України, призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на певний строк.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене як за санкціями частин статей так і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Колегії суддів не знаходить підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж те, яке призначене судом першої інстанції, яким дотримано вимог ст.ст.50, 65 КК України, позаяк призначене останньому покарання у виді 6 років позбавлення волі є справедливим та співміним ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та особі обвинуваченого та яке сприятиме його виправленню і попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

З врахуванням зазначеного, неприйнятними є доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що покарання, яке він просить йому призначити, буде достатнім для розуміння скоєного та покарання за нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді