1Справа № 335/4734/18 1-кп/335/51/2023
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», який ухвалою суду продовжено до 26.05.2023 року.
16.05.2023 року у судовому засіданні прокурором, який підтримує обвинувачення в суді прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 подано до суду клопотання про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просив продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати на даний час. Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Прокурор наголошує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти громадськості, а саме ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України зазначені кримінальні правопорушення є тяжкими, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. У разі визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні вказаних злочинів і призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінуємих діянь, це може стати підставою та мотивом для уникнення від кримінальної відповідальності, а саме переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Також, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, стабільного джерела прибутку не має, у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, передбачений лише безальтернативний вид покарання позбавлення волі, розгляд кримінального провадження триває.
Крім того, з наявних матеріалів, убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, вчиненому в той час, коли інші провадження щодо нього (за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України) вже знаходились в суді. При цьому, у провадженні за ч. 1 ст. 289 КК України він був звільнений з-під варти під заставу. А тому викладене також підтверджує про неефективність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків.
Таким чином, застосування до обвинуваченого більш «яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, визначеним ст. 177 КПК України. Обставини, які перешкоджаючих триманню під вартою в слідчому ізоляторі, не встановлено.
Отже, враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 вищезазначених злочинів, недопущення вчинення ним дій, спрямованих на переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, прокурор вважає за необхідне продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, просив подане клопотання задовольнити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та інші прокурори, які беруть участь у справі, підтримали клопотання про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти заявленого клопотання про продовження строку тримання під вартою, просили відмовити в його задоволенні та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронними засобами контролю, посилаючись на те, що ризики, про які зазначає прокурор не доведені.
Захисник адвокат ОСОБА_7 отримала письмове клопотання про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 16.05.2023 року, що підтверджується її підписом у клопотанні.
Суд, вислухавши учасників процесу, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань та дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.
Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно з частиною першою статті 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 12.08.2019 року, об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 , ч. 2 ст. 289 КК України прийнято до свого провадження.
Встановлено, що під час досудового розслідування у 2018 році ухвалою слідчого судді від 05.03.2018 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому, ухвалами Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя неодноразово продовжувався, в останній раз ухвалою суду від 28.03.2023 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 26.05.2023 року включно.
Судом встановлено, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Водночас прокурором також доведено, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу, наразі не зменшилися та продовжують існувати, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та кількість епізодів вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке може бути призначено у разі доведення його винуватості у вчиненні злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_6 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 року народження та 2014 року народження, офіційно не працевлаштований, а відтак не має постійного джерела доходу.
Крім того, суд бере до уваги, що обвинувальні акти стосовно ОСОБА_6 (за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України вже перебували на розгляді у суді з квітня 2018 року при цьому, у провадженні за ч. 1 ст. 289 КК України він був звільнений з-під варти на заставу, водночас він продовжував злочинні дії. 27.03.2019 року в іншому кримінальному провадженні за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний заходу вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у сумі 288 150,00 грн. У вказаному кримінальному провадженні, застава за ОСОБА_6 не вносилась.
За таких обставин на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вчинити інші кримінальні правопорушення. Таким чином, судом встановлено, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 , наразі не зменшилися та продовжують існувати, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Отже, вирішуючи питання продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 вчинив злочини: проти життя та здоров`я особи; проти громадської безпеки; проти безпеки руху та експлуатації транспорту та завданий розмір матеріальної шкоди, вчинення останнім злочинів, за які передбачене покарання у тільки вигляді позбавлення волі строком до 8 років, та з конфіскацією майна ( ч. 2 ст. 289 КК України) обставини, зокрема кількість епізодів, вчинення кримінальних правопорушень, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 року народження та 2014 року народження, офіційного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий, а також той факт, що у провадженні суду знаходились обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні , ОСОБА_6 був звільнений з-під варти на заставу, проте він продовжив здійснювати злочинні дії, виходячи з наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу, та продовжують на цей час існувати, суд доходить висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який повністю відповідає меті його застосування та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, свідків не всіх допитано, докази у повному обсязі не досліджено, суд доходить висновку, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити ще на 60 днів, тобто до 14.07.2023 року включно.
Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочинах, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_6 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані.
Як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що на даній стадії судового провадження наявні правові підстави для продовження застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинах, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 . Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2019 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в сумі 288 150,00 грн. (справа № 335/1004/19 провадження 1-кс/335/2368/2019. У вказаному кримінальному провадженні, застава за ОСОБА_6 не вносилась.
Підстав для зміни раніше визначеного розміру застави суд не вбачає та вважає за доцільне залишити ОСОБА_6 попередній розмір застави 288 150 гривень 00 копійок.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі внесення застави у вказаній сумі його буде звільнено з-під варти з покладенням обов`язків: повідомити суд про місце проживання та не залишати його без дозволу суду.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 14.07.2023 року включно.
У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до слідчого ізолятора.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 16.05.2023 року.
Повний текст ухвали виготовлений 16.05.2023 року.
Головуючий суддя ОСОБА_1