Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/25/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 000126, за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , на вирокКіровського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2022.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Малопомічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 21.12.2021 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 2 місяці з конфіскацією усього майна, звільнений від відбування основного покарання як такий, що з урахуванням відбутого ним у межах кримінального провадження строку попереднього ув`язнення, відбув призначене основне покарання повністю, -

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки з`являтися для реєстрації в органи пробації, повідомляти органи пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2745 грн 92 коп судових витрат.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 cт. 185 КК України та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 cт. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 24.01.2022 о 13 годині 43 хвилини ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину «Файно маркет» ТОВ «Вересень плюс», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Академіка Тамма, 3Б. де шляхом вільного доступу, таємно викрав із полиць стелажів магазину майно належне потерпілому ТОВ «Вересень плюс» на загальну суму 543,75 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

Окрім того, 25.01.2022 о 19 годині 48 хвилин ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину «Файно маркет» №182 ТОВ «Вересень плюс», що розташований за адресою: м. Кропивницький, пров. Великовисківський, 1/103. де таємно викрав із полиць стелажів магазину майно належне потерпілому ТОВ «Вересень плюс» на загальну суму 1614,21 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

Також, 26.01.2022 о 17 годині 06 хвилин ОСОБА_7 зайшов до приміщення магазину «Файно-маркет» ТОВ «Вересень плюс», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Академіка Тамма, 3Б. де викрав із полиць стелажів магазину майно належне потерпілому ТОВ «Вересень плюс» на загальну суму 1010,92 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 KK України у виді позбавлення волі га строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без застосування положень ст. 75 КК України, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що судом першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи його від відбування призначеного покарання з випробуванням, не надано належної оцінки його особі, який хоча є працездатним, але не займається суспільно корисною діяльністю, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за що відбував покарання у виді позбавлення волі. Однак, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та неможливість його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень без його ізоляції від суспільства.

Також вказує, що місцевим судом не враховано, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим через нетривалий проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про стійку спрямованість умислу останнього на вчинення корисливих злочинів, сформоване у обвинуваченого відчуття безкарності та зневажливе ставлення до права власності та існуючих у суспільстві норм моралі та закону.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок місцевого суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, окрім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за якою його засуджено.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 та звільнення обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_11 покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вимогами ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебував на лікуванні у лікаря психіатра з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опоїдів, має не зняті та непогашені судимості (т.1 арк.к.п.166, 168, 169).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 63 від 11.01.2022 ОСОБА_7 в момент вчинення правопорушення не страждав та на даний час не страждає психічними захворюваннями, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України, є осудним (т.1 арк.к.п.1470149).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно визнав його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання - відсутні.

Дійшовши висновку, що ОСОБА_7 може бути виправлений без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, про що також просила сторона обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження місцевим судом.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин що пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілої сторони, яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов по справі потерпілим не заявлявся, думку прокурора, який просив призначити покарання з іспитовим строком, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.

Вказані вище обставини, колегія суддів вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, є правильними.

Враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин справи, за своїм видом і розміром призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Твердження прокурора про недотримання судом вимог закону про призначення покарання є необґрунтованими, оскільки пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При цьому, призначене місцевим судом покарання передбачене межами санкції інкримінованої статті обвинуваченому.

Інших переконливих доводів, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 невиправдано м`якого покарання, в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, оскільки доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4