ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/908/23 Справа № 183/2861/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваної (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки cелища Нугуш Мелеузовського району Башкирської АР, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року клопотання старшого слідчого Слідчого відділу Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погоджене з заступником прокурора Куп`янської окружної прокуратури ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 13.02.2023 року, було задоволено та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 травня 2023 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст. 111-2 КК України, що підтверджується проведеним комплексом негласних слідчих розшукових дій, в результаті яких було отримано інформацію, яка підтверджує факти поширення інформації про переміщення та розташування Збройних сил України громадянкою України ОСОБА_8 .

Що стосується визначених органом досудового розслідування ризиків, слідчий суддя визнав доведеність наявності ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на особу ОСОБА_8 , яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення винною у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання. Ризики, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя визнав не доведеними.

Також слідчий суддя взяв до уваги наявність у підозрюваної постійного місця проживання, її стійкі соціальні зв`язки, втім зазначив, що дії, які інкримінуються підозрюваній, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки відбулися в період триваючої збройної агресії Російської Федерації, на тимчасово окупованій території, що є беззаперечною підставою для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім в даній конкретній ситуації. При цьому суд не знайшов підстав для визначення розміру застави, що передбачено абз. 8 ч.4 ст. 183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати останній запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що строк на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді спливає на останній день подання - 19 березня 2023 року та продовжується у зв`язку з вихідними, які припадають на останній день подання апеляції - 18 та 19 березня 2023 року, тобто подання апеляції 21 березня 2023, на думку апелянта, є останнім днем , який встановлений для подання апеляції.

Вказує, що обгрунтованість підозри ОСОБА_8 є припущенням, не ґрунтується на доказах, не виписаний стислий виклад обставин кримінального правопорушення, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших відомих суттєвих обставин, які є на момент повідомлення про підозру. Захисник вважає, що скоєння правопорушення в с. Гусинка Куп`янського району не пізніше квітня 2022 року було взагалі неможливим, оскільки с. Гусинка з 24.02.2022 року знаходилось в окупації і українських військових там не було, як не було ніякого мобільного зв`язку та інтернету, тобто склад кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України, відсутній, позаяк об`єкт та об`єктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_8 не існують і не існували ніколи.

Існування ризиків відносно ОСОБА_8 для застосування запобіжного заходу тримання під вартою, на думку захисника, є припущенням, які не підтверджуються жодними доказами.

Також апелянт звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не була судима, має у власності будинок - постійне місце проживання та сім`ю в с. Гусинка Куп`янського району Харківської області - доньку та онука, постійне місце роботи з 2005 року. Усе це, як вважає апелянт, вказує на можливість застосування до її підзахисної більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваної та її захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що в рамках зазначеного кримінального провадження 13 березня 2023 року ОСОБА_8 було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-1 КК України, і наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином, посилання адвоката на недоведеність провини його підзахисної у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існує, і для запобігання зазначеному ризику слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним. До того ж, слідчий суддя зазначив, що дії, які інкримінуються підозрюваній, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки відбулися в період триваючої збройної агресії Російської Федерації, на тимчасово окупованій території, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Наведене узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

До того ж, згідно з ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України, судом відносно неї був встановлений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а отже судом першої інстанції цілком правомірно у відповідності до вимог кримінального процесуального закону було застосовано до останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і доводи апелянта стосовно можливості обрання підозрюваній запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрювану, а саме наявність у неї постійного місця проживання, стійкі соціальні зв`язки, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленому ризику судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Доводи ж захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисну обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останній запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є безпідставними та не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваної.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3