Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/538/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000193 відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 24 липня 2023 року суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 11 години 50 хвилин 24 липня 2023 року до 11 години 50 хвилин 21 вересня 2023 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу та не має постійного місця проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а отже інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що подальше продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою є недоцільним, є таким що порушує будь-які розумні строки тримання під вартою, а тому підлягає зміні на альтернативний запобіжний захід.

Звертає увагу на те, що на даний час, ОСОБА_8 утримується під ватрою на протязі майже 3 років.

Водночас судом не враховано того факту, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю III групи, за час перебування під вартою різко погіршився його стан здоров`я. Проте він бажає, як найшвидше встановити істину в даному кримінальному провадженні. Має постійний стабільний дохід - пенсію по інвалідності, має соціальні зв`язки.

Також захисник зазначає, що обвинувачений має місце постійного проживання в смт. Петрове Олександрійського району Кіровоградської області за адресою : АДРЕСА_1 . Його сестра має у власності нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 та не заперечує проти перебування обвинуваченого під домашнім арештом за даною адресою.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також просить змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з зобов`язанням носити електронний засіб контролю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому неодноразово було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Проте, його винуватість не доведена у повному обсязі, а саме обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та домислах сторони обвинувачення.

За таких обставин вважає, що йому може бути змінений запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту у повному обсязі та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих районним судом матеріалів убачається, що в провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000193 відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід, який неодноразово був продовжений і під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Так у судовому засіданні 24.07.2023 під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, не працює, не має постійного джерела доходу та не має постійного місця проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого під вартою, фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та не зменшились.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених судом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Виходячи з наведеного доводи апеляційних скарг про те, що прокурором не доведено існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 , районний суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 на недоведеність його вини, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження або застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник та обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4