УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 404/8163/21

провадження № 51-5369 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2018 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Згідно з вироком, 25 липня 2021 року, близько 23 год, ОСОБА_4 , через незачинені ворота проник до належного ОСОБА_5 гаража № НОМЕР_1 , який розташований на території автогаражного кооперативу «Сєвєр» на АДРЕСА_3, та, діючи зі злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo A PLUS A1010a20» вартістю 845 грн, кутову шліфувальну машину марки «DWT WS13-180D» вартістю 996,33 грн, автотрансформатор марки «АРН-250» вартістю 200 грн та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , видану потерпілому ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2041,33 грн.

Крім цього, 25 липня 2021 року, після 23 год. 00 хв. та вчинення вказаного кримінального правопорушення, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне збагачення за рахунок викрадення чужих коштів за допомогою викраденої банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , виданої потерпілому ОСОБА_5 .В цей же день, о 23:48 год, реалізовуючи вказаний умисел, перебуваючи на вул. Володимирській, 1/61 у м. Кропивницькому, діючи цілеспрямовано, таємно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, достовірно не знаючи який баланс коштів на картковому рахунку ОСОБА_5 , використовуючи інстальований на раніше викрадений мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 марки «Lenovo A PLUS A1010a20» додаток «Приват24», змінив PIN-код раніше зазначеної банківської картки та з банкомату за допомогою вказаної картки отримав з карткового рахунку потерпілого грошові кошти в сумі 7000 грн.

Після цього, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на крадіжку коштів з карткового рахунку потерпілого, 25 липня 2021 року о 23:57 год ОСОБА_4 з банкомату на пл. Дружби Народів, 1 у м. Кропивницькому, діючи цілеспрямовано, таємно, з корисливих мотивів, за допомогою вказаної картки отримав з карткового рахунку потерпілого грошові кошти в сумі 8000 грн.

У подальшому, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на крадіжку коштів з карткового рахунку потерпілого, 25 липня 2021 року о 23:59 год ОСОБА_4 з банкомату на пл. Дружби Народів, 1, в м. Кропивницькому, таємно, з корисливих мотивів, за допомогою вказаної картки отримав з карткового рахунку потерпілого грошові кошти в сумі 5000 грн.

З отриманими грошовими коштами ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 20000 грн.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно останнього - без змін.

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені вирок та ухвалу, а кримінальне провадження стосовно нього закрити. Обґрунтовуючи наведене, засуджений, зокрема, зазначає, що суд не перевірив та не спростував версію сторони захисту щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судами, засуджений вважає, що справу стосовно нього розглянуто неповно і однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, жодного прямого доказу його вини немає. Зазначає також, що суд апеляційної інстанції належним чином своє рішення не мотивував.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та наявні у Верховному Суді копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги засудженого в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та його незгоди із наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказам, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Як вбачається з копії оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, зокрема, на підставі: показань потерпілого ОСОБА_5 , який підтвердив, що з його гаража 25 липня 2021 року було викраденотелефон марки «Lenovo A PLUS A1010a20», кутову шліфувальну машину, автотрансформатор, радіоприймач, водійське посвідчення та банківські картки; даних протоколу огляду місця події від 27 липня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 видав працівникам поліції викрадений у потерпілого телефон; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_7 від 30 серпня 2021 року, згідно з якими він впізнав ОСОБА_8 як особу, яка продала йому кутову шліфувальну машину марки «DWT WS13-180D»; оптичним диском із відеозаписом, який визнано речовим доказом, згідно з яким у час, вказаний в обвинуваченні, зафіксовано використання особою в одязі, зовні схожому на вилучений у ОСОБА_4 , та зовні схожою на обвинуваченого, банкомату із мобільним телефоном по АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вироком місцевого суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, зокрема, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у апеляційній скарзі, та розглянувши справу в межах пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, дійшов правильного висновку про доведеність його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Так, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту стосовно доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, зазначив, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив питання щодо наявності в діях останнього складу злочину, передбаченого зазначеною статтею, та обґрунтовано зробив висновок, що вказане кримінальне правопорушення було вчинене саме ОСОБА_4 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).

Ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався під час постановлення рішення.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3