У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2019 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_8 та голови Спостережної комісії при виконкомі Вознесенської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання адміністрації установи та звільнити його умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначив, що він постійно залучався до ремонтних робіт в установі та у відділенні, за що і отримав заохочення. Вказав, що офіційно не працевлаштований, оскільки не має паспорта громадянина України в особовій справі.

Щодо малого проміжку часу з моменту відмови по ст. 82 КК України, апелянт зазначив, що комісією установи йому було відмовлено в жовтні 2021 року, вже тоді він працював, мав два заохочення та п`ять стягнень, які на той час вже були погашені. Після цього отримав п`ять заохочень та жодного стягнення.

Вказав, що загалом за весь період відбування покарання він має сім заохочень за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Також, окрім праці в установі, він активно приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Духовне відродження. Підтримує зв`язки з матір`ю похилого віку, яка потребує його допомоги.

Просить звернути увагу, що в оскаржуваній ухвалі вказано про його посередню характеристику, хоча саме адміністрація установи підготувала подання до суду виключно з його позитивною характеристикою. Вважає, що він своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Суд першої інстанції врахував, що протягом періоду відбування покарання засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо, заохочувався 7 разів та має 5 стягнень у вигляді попереджень та догани, зокрема, за неодноразове зберігання заборонених речей.

Суд вважав, що хоча ці стягнення є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

Окрім того судом також враховано, що рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 19.10.2021 засудженому ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (обмеження волі), у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення та з дня відмови сплинув незначний проміжок часу.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення. З цими висновками суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2019 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, із зарахуванням у строк покарання строку тримання під вартою з 17.04.2018 по 11.04.2019 з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та обчисленням строку відбування покарання з 17.04.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2020 вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 17.04.2019 змінено: в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.04.2018 по 20.02.2020, строк покарання обчислюється з 20.02.2020.

Таким чином, початок строку відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - 20.02.2020, кінець - 17.04.2025.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 19.04.2018. З 14.04.2020 відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)».

На момент розгляду подання ОСОБА_6 відбув більше 2/3 призначеного йому покарання за умисний тяжкий злочин, що свідчить про наявність формальних передумов для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, згідно характеристики ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 06.12.2022, ОСОБА_6 загалом за період відбування покарання має 7 заохочень (за підсумками роботи в 2020-2022 роках), та 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в червні 2021 року).

Відповідно до подання, в майстерні установи не працевлаштовий, однак, залучається до виконання робіт з благоустрою установи, зокрема, з благоустрою території гуртожитку. Приймає участь в суспільно-корисному житті відділення, є активним учасником програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження». Допомагає новоприбулим засудженим в період адаптації в установі.

За характером спокійний та врівноважений. У відносинах із засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Підтримує зв`язок із рідними. У вчиненому злочині, зі слів засудженого, розкаюється.

Між тим, хоча стягнення, що застосовані до ОСОБА_6 є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та, з урахуванням положень ст. 6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

На переконання апеляційного суду, наявність 5 заохочень та відсутність станом на даний час у засудженого ОСОБА_6 діючих стягнень, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводить виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

При прийнятті рішення судом першої інстанції правильно враховано, що рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 19.10.2021, засудженому ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (обмеження волі), у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення та з дня відмови сплинув незначний проміжок часу.

Хоча засуджений ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи вищевказані дані про його особу, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції, врахувавши дані щодо особи засудженого, дійшов правильного висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Оцінюючи в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, тяжкість вчиненого ним злочину, є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_6 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_8 та голови Спостережної комісії при виконкомі Вознесенської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10