Справа № 702/740/22
Провадження № 1-кп/702/123/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастинище Черкаської обл. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001447 від 09.11.2022 за обвинуваченням,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дібрівка Монастирищенського району Черкаської області, громадянина України, студента ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей», раніше не судимого, місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання - АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 04.11.2022 року, приблизно о 12 год. 30 хв. перебуваючи у приміщенні спортзалу Державного навчального закладу «Монастирищенський професійний ліцей», що по вул. Соборна, 129, м. Монастирище Черкаської області, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , наніс один удар лівою ногою в область спини останнього, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів тіл 2 та 3 куприкових хребців без зміщення уламків, які згідно висновку експерта Уманського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7- 01/621 від 16 грудня 2022 року відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив факт умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження за обставин, зазначених в обвинуваченні, не оспорює доказів по даній справі, здобутих органом досудового розслідування. Також пояснив, що він 04.11.2022 року, перебуваючи у приміщенні спортзалу навчального закладу «Монастирищенський професійний ліцей», наніс один удар лівою ногою по сідниці ОСОБА_7 , щиро покаявся, просив суворо не карати, запевнив суд, що зробив висновки щодо вчиненого. Цивільний позов визнав повністю, а саме в сумі матеріальних збитків 12703 грн. 32 коп. та моральної шкоди у розмірі 12000 гривень. Просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю обвинуваченого та має на утриманні ще двох дітей, шкодує про вчинене сином, але характеризує його з позитивної сторони, має виховний вплив на сина, не заперечувала проти відшкодування шкоди потерпілому просила звільнити сина від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що саме ОСОБА_10 спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді перелому хрибців за обставин зазначених в обвинувальному акті. Після удару ОСОБА_10 відчув різкий біль з часом його стан погіршився у зв`язку з чим звернувся до лікарні. На час розгляду справи продовжує лікування, оскільки постійно відчуває біль у травмованій ділянці хребта, не може тривалий час сидіти. Вимушений періодично відвідувати лікаря та приймати медичні препарати, просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду та стягнути матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням 12703 грн. 32 коп. та моральну шкоду у розмірі 12000 грн. Не заперечував проти звільнення ОСОБА_10 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за умови відшкодування спричиненої шкоди. Просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є бабусею ОСОБА_7 та здійснює його виховання та утримання. Після отримання травми хребта онук дуже страждав та продовжує страждати від постійних болів. Перебував в лікарні та продовжує лікуватись у зв`язку з чим нею витрачаються кошти, яких не вистачає. У зв`язку з травмою хребта онук вимушений був тривалий час не відвідувати навчальний заклад. Не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за умови відшкодування обвинуваченим шкоди.

Суд вислухавши думку учасників судового розгляду, вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не заперечуються відповідно до вимог ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_10 доведена в повному обсязі і він підлягає кримінальному покаранню, оскільки його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65, 103 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання а також умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, є нетяжким злочином, обвинувачений має молодий вік, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на медичних обліках не перебуває, має належні умови проживання, сім`я ОСОБА_10 характеризується з позитивної сторони.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації ОСОБА_10 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого може бути досягнуто у громаді за умови здійснення за ним нагляду.

Враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.105 КК України, неповнолітня особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, може бути звільнена судом від покарання.

При застосуванні виду примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_10 , суд враховує роз`яснення, викладені в пункті другому Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" №2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Враховуючи викладене, суд, відповідно до ст. 105 КК України, приходить до висновку, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки після вчинення злочину, неповнолітній обвинувачений може бути звільнений судом від покарання, із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні надала таку згоду, а також запевнила суд, що має виховний вплив на сина. При цьому суд враховує що, обвинувачений продовжує здобуття середньо-спеціальної освіти і саме примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на обвинуваченого ОСОБА_10 який, на даний час не потребує застосування кримінального покарання за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" пунктом шістнадцятим визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) та керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Вирішуючи питання, що стосується цивільного позову, який було змінено цивільним позивачем 04.04.2023 суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 не має власного заробітку, достатнього для відшкодування завданої шкоди, він навчається в ДНЗ «Монастирищенський професійний ліцей» і фактично знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_6 , яка є його законним представником у даному кримінальному провадженні. Тому завдана обвинуваченим шкода може бути відшкодована в повному обсязі його законним представником ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що шкоду було завдано не з її вини.

Оскільки визнання цивільним відповідачем ОСОБА_10 позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову цивільним відповідачем ОСОБА_10 та про винесення рішення по суті позову.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та виходячи з правил, закріплених ст. 1166, 1179 ЦК України, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з матері обвинуваченого ОСОБА_6 12703 грн. 32 коп. матеріальної шкоди та 12000 грн. моральної шкоди на користь цивільного позивача ОСОБА_7 .

Відомості про речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та на підставі ст.105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_10 примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 строком на 1 рік.

Цивільний позов неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) 12703 грн. 32 коп. матеріальної шкоди та 12000 грн. моральної шкоди.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1