Постанова

Іменем України

08 червня 2023 року

м. Київ

справа № 737/766/19

провадження № 51-562 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ( в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу 10 жовтня 2019 року вироком Куликівського районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, приєднано покарання призначене за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року та ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 2 місяці.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 09 травня 2019 року, зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , з 22:00 год. 06 травня 2019 року по 04:00 год. 07 травня 2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 не менше дев`яти ударів руками та ногами в голову , чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, а кримінальне провадження закрити.

Зазначає, що його вина не доведена, обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, які на його думку, зібрані з порушенням вимог КПК України.

Суди у своїх рішеннях перерахували докази, однак, всупереч вимог ст. 94 КПК України, не дали їм оцінки у сукупності та взаємозв`язку.

Місцевий суд безпідставно відмовив у клопотаннях захисту про призначення комісійної судової медичної експертизи щодо причин смерті потерпілої.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції вказані порушення залишив поза увагою та не перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту.

Крім того, апеляційний суд проігнорував відвід судді-доповідачу ОСОБА_9 , яка, на думку засудженого, не мала права брати участі у цьому провадженні тому, що скасовувала попередній вирок.

В решті засуджений наводить доводи, які стосуються оскарження фактичних обставин справи, дає власну оцінку доказам.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 , в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , в судовому засіданні, посилаючись на безпідставність доводів скарги засудженого, заперечувала проти її задоволення.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За змістом ст. 433 цього Кодексу, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 щодо оскарження фактичних обставин справи та надання власної оцінки доказам, виходячи з вимог статей 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість, вказані обставини перевірялись апеляційним судом.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржувані судові рішення відповідають наведеним вимогам закону.

Під час перегляду судових рішень судом касаційної інстанції у межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено. Ці висновки підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Місцевий суд належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні. Дотримуючись положень ст. 94 КПК України, суд оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого переконання про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена поза розумним сумнівом. Тому доводи засудженого з цього приводу не заслуговують на увагу.

Відповідно до вироку вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена: даними протоколу огляду місця події від 09 травня 2019 року, згідно якого зафіксовано обстановку вчиненого та вилучено слідову інформацію; даними протоколу слідчого експерименту від 11 травня 2019 року із підозрюваним, який у присутності захисника продемонстрував та розповів, що під час спільного вживання спиртного із дружиною ОСОБА_8 , а також їх знайомими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , він двічі вдарив дружину долонею, а потім наніс ще два удари ногою в її обличчя, від яких у неї пішла кров; показаннями свідка-очевидця ОСОБА_11 , яка підтвердила, що під час спільного розпиття спиртних напоїв між подружжям ОСОБА_6 виникла сварка, ОСОБА_6 наносив ОСОБА_8 удари рукою і ногою в обличчя, від яких у потерпілої пішла кров. Потім, вони вчотирьох продовжити випивати і між подружжям знову виник конфлікт. Коли усі полягли спати в їх будинку, між Димитришиними вкотре виникла сварка, ОСОБА_13 ходив їх розборонити, але обвинувачений вигнав його з кімнати. 07 та 08 травня 2019 року вони продовжили випивати у ОСОБА_6 , однак ОСОБА_8 до них не виходила, їй було погано, обвинувачений нікого до неї не пускав. 09 травня 2019 року свідок дізналась, що потерпіла померла. Аналогічні обставини повідомив свідок-очевидець ОСОБА_13 ; даними протоколів слідчих експериментів із свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які на місці показали та розповіли обставини вчиненого; показаннями свідків ОСОБА_14 - рідної сестри загиблої, а також ОСОБА_15 - сусідки ОСОБА_6 , які підтвердили, що між подружжям часто виникали сварки, під час яких обвинувачений бив дружину, ОСОБА_8 зверталась з цього приводу до поліції, але потім відмовлялась від заяви; даними висновку судової медичної експертизи від 05 липня 2019 року, яка підтверджує ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, механізм їх утворення, кількість ударів та причини смерті потерпілої; висновок підтвердив та роз`яснив експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні, а також іншими доказами.

Доводи засудженого щодо безпідставної, на його думку, відмови судів у задоволенні клопотань про призначення комісійної судової медичної експертизи, неприйнятні.

Статтею 243 КПК України визначено, що експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Нормами ст.350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Захисник ОСОБА_17 з метою встановлення причин смерті потерпілої ОСОБА_8 заявляв у місцевому суді клопотання про призначення комісійної експертизи. Мотивував тим, що кількість ударів, нанесених обвинувачем, не могли спричинити набряк головного мозку у потерпілої, вважає, що це могло бути спровоковано атеросклерозом, ознаки якого виявлені під час експертизи. Суд належним чином відреагував на заявлені захистом клопотання, із дотриманням вимог ст. 350 КПК України розглянув їх, та постановив мотивовані ухвали про відмову у їх задоволенні.

Місцевий суд зазначив, що захисником не було наведено підстав для необхідності призначення комісійної експертизи тому, що висновок судової медичної експертизи №476 від 05.07.2019 містить відповіді на питання щодо наявності та кількості тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_8 , часу та механізму їх утворення, а також щодо причинного зв`язку між ними та настанням смерті. В свою чергу, відповіді на порушені стороною захисту питання надав експерт ОСОБА_16 під час допиту в судовому засіданні. Уточнюючи висновок, експерт вказав, що початкові ознаки атеросклеротичних явищ, виявлених у потерпілої при проведенні експертизи, не могли призвести до утворення набряку головного мозку, від якого настала її смерть, в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 стоять тілесні ушкодження, виявлені на голові потерпілої, що виникли від не менше 9 травмуючих дій. Саме така кількість ударів ставилась в провину обвинуваченому та доведена доказами в ході судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції, в межах перевірки доводів апеляційної скарги захисника, погодився з переконанням суду першої інстанції про відсутність належних підстав для призначення комісійної експертизи. Під час апеляційної процедури колегією суддів не встановлено підстав вважати висновки експертизи та показання експерта неповними чи такими, що суперечать матеріалам справи, не встановлено і обставин, які б свідчили про необхідність розширеного дослідження. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що зважаючи на ст.22, 101, 242 КПК України, сторона захисту не була позбавлена можливості залучати експерта чи експертів для проведення досліджень, однак своїм правом не скористалась.

При цьому, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони захисту та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи засудженого в цій частині теж неприйнятні.

Що стосується тверджень засудженого ОСОБА_6 про незаконний склад суду під час перегляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, то такі доводи не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суддя ОСОБА_9 брала участь у розгляді апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_18 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2020 року. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року цей вирок скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. В свою чергу, ухвала суду апеляційної інстанції від 08 квітня 2020 року не оскаржувалась в касаційному порядку та не скасована. Тобто, у даному випадку відсутні обставини, чітко визначені ст. 76 КПК України, які виключають повторну участь судді в кримінальному провадженні.

Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить закрити кримінальне провадження, однак, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судами, такі підстави відсутні. А досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях з огляду на положення ст.433 КПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги засудженого немає.

Беручи до уваги викладене та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3