Справа №766/1720/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання прокурора Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001219 від 08.12.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів.

В обґрунтування клопотання вказала, що у провадженні Голопристанського районного суду Херсонської області на розгляді перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00001219 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначила, що строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого спливає 29.07.2023р., однак завершити розгляд кримінального провадження до вказаного строку з об`єктивних причин не є можливим, оскільки матеріали кримінального провадження перебувають в суді на території Херсонської області, яка знаходиться під тимчасовою окупацією російською федерацією, а також у зв`язку проведенням на цій території бойових дій.

Разом з тим ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не зменшилися та продовжують існувати.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, який він вчинив під час іспитового терміну за попереднім вироком, що в сукупності дає обґрунтовані підставі стверджувати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. ст. 177 КПК України, тобто переховування від суду.

Крім того, обвинувачений не має законного джерела доходів, оскільки офіційно не працевлаштований, постійного заробітку не має, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як відповідний ризик, просила суд врахувати також запровадження воєнного стану та збройну агресію росії проти України.

Ухвалами судів неодноразово продовжувалась дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , востаннє ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 03.06.2023 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено на 60 днів, до 29.07.2023 року включно.

Просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Захисник обвинуваченого просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не має та є виключно припущеннями.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо продовження строку запобіжного заходу відносно нього, оскільки він тривалий час знаходиться під вартою, а справа відносно нього не розглядається. Просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він має родичів, які проживають у Миколаївській області.

Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого та його захисника, дослідивши долучені до них матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W проти Швейцарії» не може оцінюватися виключно на підставі суворості судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу обумовлена наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як слідує із роз`яснення ВС, запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про запобіжний захід. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження. При розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру) (п. 8, 9 Листа ВС від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, і за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років. Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів та задовольнити клопотання прокурора.

Разом з тим, з метою підвищення ефективності відправлення правосуддя, дотримання прав, визначених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.55 Конституції України, якими кожному гарантовано справедливий суд для захисту законних прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 суд звертає увагу сторони обвинувачення, що:

-відповідно до ч. 2 ст. 615-1 КПК України матеріали кримінального провадження не направлені до Херсонського міського суду Херсонської області із обвинувальним актом та в порушення вимог закону прокурор до цього часу не ініціював питання про відновлення втраченого провадження;

-матеріали клопотання свідчать про те, що ОСОБА_5 в порушення ч.1 ст. 52 КПК України не має постійного захисника, внаслідок чого судді призначають йому захисників на вчинення термінової процесуальної дії - продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 176-205 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001219 від 08.12.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто з 26.07.2023 року по 24.09.2023 року.

Встановити строк дії ухвали до 24.09.2023 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_6