Номер провадження: 11-кп/813/304/23
Справа № 522/8968/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000639, внесеного до ЄРДР 26 березня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаїсі, Республіки Грузія, українця, громадянина України, не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 129 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, по сукупності злочинів, шляхом поглинання менш суворого більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з 24 квітня 2020 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 13224 (тринадцять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 41 копійку та моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 15352 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 50 копійок та моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень.

Вироком вирішено питанням долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 23.03.2020 року, у вечірній час доби, завідуюча аптеки «Бажаємо Здоров`я» ОСОБА_11 перебувала за місцем своєї роботи, а саме на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 . Також, у вказаний момент за вказаною адресою перебував ОСОБА_10 у якості клієнта вказаної аптеки.

Розрахувавшись та забравши ліки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приблизно о 20:00 год., вийшли через службовий вхід на першому поверсі, який веде з приміщення аптеки до другої парадної вказаного будинку, з метою виходу на вулицю.

У вказаний момент, ОСОБА_9 , ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі, грубо порушуючи порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи у громадському місці, а саме у другій парадній будинку АДРЕСА_2 , почав висловлюватись на адресу ОСОБА_11 нецензурною лайкою та погрожувати останній фізичною розправою.

На намагання ОСОБА_10 заспокоїти ОСОБА_9 та з`ясувати причину його противоправної поведінки, останній став висловлюватись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 та теж погрожувати останньому фізичною розправою.

В ході своїх противоправних хуліганських дій, ОСОБА_9 , зненацька дістав предмет зовні схожий на газовий балончик, направив його у обличчя ОСОБА_10 та з відстані декількох сантиметрів розпилив останньому обличчя речовину невідомого походження.

Далі, продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_9 неодноразово став застосовувати предмет зовні схожий на газовий балончик відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , поперемінно направляючи струмінь газу в обличчя як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 , діючи умисно, ігноруючи загально прийняті правила поведінки та моралі, виражаючи явну неповагу до суспільства, почав зухвало наносити удари кулаками ОСОБА_11 по різним частинам тіла. Отримавши декілька ударів по тулубу від ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_11 впала на підлогу. Після чого, скориставшись безпораднім станом ОСОБА_11 ОСОБА_9 наніс ще декілька ударів ногою по животу ОСОБА_11 .

Надалі, ОСОБА_9 схопив ОСОБА_11 руками за волосся та потягнув головою в низ до виходу з під`їзду. Відпустивши ОСОБА_11 , ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_10 та відразу наніс йому декілька ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла, в той час коли останній був дезорієнтований від розпилювання газу в обличчя.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_12 після нанесення ударів ОСОБА_10 , вибіг на вулицю та став блокувати вихід з під`їзду на вулицю, а при спробі потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вибігти на вулицю, ОСОБА_9 знову став розпиляти їм газ в обличчя, не даючи змоги вдихнути чистого повітря.

Вказані, противоправні хуліганські дії ОСОБА_9 продовжувались на протязі приблизно 10 хвилин.

В результаті протиправних хуліганських дій ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: синець та садно обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В результаті протиправних хуліганських дій ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синець обличчя, крововилив в сполучно-тканинну оболонку лівого ока, синець 3-го пальця лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синець 3-го пальця лівої кисті, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, за кваліфікуючою ознакою грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, 26 березня 2020 року, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_9 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 , де зустрівся з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , відносно яких він вчинив хуліганство 23.03.2020 року, маючи злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи те, що ця погроза може викликати у ОСОБА_11 реальне побоювання за своє життя, наблизився до ОСОБА_11 та став демонструвати предмет схожий на ніж, рукоятка якого виглядала із-за поясу його штанів. При цьому ОСОБА_9 висловлюючись на адресу останньої нецензурною лайкою та погрозами її вбити, які ОСОБА_11 сприймала як реальні, побоюючись за своє життя. В цей час до ОСОБА_9 підійшла невстановлений чоловік, який намагався його зупинити.

В подальшому ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, за кваліфікуючою ознакою погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаним вироком, до суду із апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обвинувачений виправданню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставин кримінального провадження, з огляду на наступне:

- у діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки, місце інкримінованого ОСОБА_9 злочинну є парадна будинку, де мешкає обвинувачений; правопорушення тривало декілька хвилин;

- судом не було встановлено у чому ж конкретно виражалась явна неповага до суспільства, крім образ та нанесення тілесних ушкоджень, що є кваліфікацією ознаками іншого злочину;

- свідок ОСОБА_13 підтвердила показання обвинуваченого, що потерпілі стукали руками та ногами у двері квартири обвинуваченого та кричали, тобто прокували конфлікт. Після того, як ОСОБА_9 відчинив двері своєї квартири, потерпілий ОСОБА_10 намагався потрапити до неї та між ними виникла бійка, яка згодом перейшла на вулицю;

- судом першої інстанції залишилось поза увагою, що згідно висновків експерта у потерпілих відсутні ушкодження від дії газового балончику. Також, судом проігноровано, що під час конфлікту з потерпілими, обвинуваченому було нанесено тілесні ушкодження та останній звернувся з заявою про злочин;

- відеозапис з камер спостереження за адресою: АДРЕСА_2 , є вибірковим, оскільки не містить повного запису, що саме передувало конфлікту між обвинуваченим та потерпілими;

- у діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ст. 129 КК України, оскільки, подія мала місце на вулиці у світу пору та присутності сторонніх осіб, у тому числі чоловіка потерпілої та товариша обвинуваченого, який його постійного заспокоював. Ні сама потерпіла ні свідки у судовому засіданні так і не пояснила, що стало причиною конфлікту 26.03.2020 року та не говорили, що боялися за життя потерпілої, оскільки між ними була відстань у декілька метрів та вони не бачили в руках обвинуваченого ножа. Таким чином, погроза вбивства ОСОБА_11 при таких обставинах не була реальною та конкретною;

- відповідно до вироку суду, 26 березня 2020 року, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_9 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 , де зустрівся з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та, маючи злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством, погрожував ОСОБА_11 , однак, потерпілий ОСОБА_10 під час свого допиту 30.11.2020 року заперечував сам факт перебування на місці події, натомість саме свідок ОСОБА_14 побачив ніж у обвинуваченого та викликав поліцію.

Крім того, сторона захисту звертає увагу, що цивільні позови потерпілих не відповідають вимогам ст. 175 ЦПК України, необґрунтовані та не підкріплені жодними належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного сторона захисту просить скасувати оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Так, у ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованих діяннях не визнав, суду показав, що по вул. Сегедській проживав два місяці, кожен день просив дотримуватись чистоти, потерпілі заважали йому жити. В той день потерпілі знаходились у стані алкогольного сп`яніння, стали його провокувати, хлопець почав нападати на нього, а дівчина почала дряпати, бити його. Він виштовхав їх з парадної та пшикнув балончиком. Нікому не погрожував ножом та нікуди не втікав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що, незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинах, його вина підтверджується поясненнями потерпілих, свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з оскаржуваного вироку убачається, що в основу обвинувачення ОСОБА_9 були взяті показання:

- потерпілого ОСОБА_10 , який стверджував, що у нього хворіла мати, він купляв багато ліків та часто звертався до ОСОБА_11 . У той день, потерпілий звернувся до ОСОБА_11 та біля 19.00 години приїхав до аптеки за ліками, збирався йти додому та запропонував ОСОБА_11 провести її додому. Вийшовши з аптеки у парадну будинку, з квартири вийшов ОСОБА_9 , який був агресивним, лаявся, дістав балончик та почав пшикати в очі та наносити тілесні ушкодження, вони намагались вийти на вулиці, однак обвинувачений повалив на землю ОСОБА_11 продовжував наносити тілесні ушкодження, кричав, погрожував ОСОБА_15 вбивством. Після чого його було госпіталізовано до лікарні, де перебував чотири дні;

- потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила суду, що 23 березня 2020 року вона була на роботі, їй зателефонував ОСОБА_16 та попросив зібрати ліки для матері. Він прийшов забрати ліки, після чого вони вийшли другим входом та із сусідньої двері вийшов чоловік та став пшикати перцевим балончиком, бив їх ногами та лаявся, на вулиці продовжив бити їх та пшикати балончиком. 26 березня її чоловік повернувся із командировки та пішов з нею на роботу, на зустріч вийшов обвинувачений з іншим чоловіком, стали виражатись нецензурною лайкою, показував її чоловіку ніж, після чого чоловік викликав поліцію. Після погроз про вбивство, вона злякалась за себе та своїх дітей;

- свідка ОСОБА_17 , який дав показання про те, що потерпіла є його дружиною, 23 березня вона зателефонувала, приїхавши додому побачив її побитою та впевнив її поїхати до лікарні. 26 березня зранку поїхали у лікарню через аптеку. Будучи у дворі будинку, повз йшли два чоловіка, один з них обвинувачений, він став нецензурно лаятись в адресу дружини, почав стрибати та показувати ніж за поясом, вів себе неадекватно, він викликал поліцію та всі поїхали до відділку;

- свідка ОСОБА_18 , який вказував, що у дворі стояли два чоловіка, один з них обвинувачений, став виражатися нецензурною лайкою у бік ОСОБА_19 та погрожував, погрожував здоров`ю та її життю, демонструючи ніж, який у нього був за поясом, після чого ОСОБА_20 викликав поліцію;

- свідка ОСОБА_21 , яка повідомила суду, що обвинуваченого бачила неодноразово.

У той день вона почула неприємний запах, вийшла та побачила, що ОСОБА_19 , яка намагалась увійти до парадної, але обвинувачений повалив її на землю та почав бити ногами, вона викликала поліцію. В аптеку забігли ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , їм надали допомогу, після чого вони поїхали на таксі, а поліція не приїхала. За конфлікти із сусідами не чула.

- свідка ОСОБА_22 , яка стверджувала, що ОСОБА_23 знала 3-4 місяці, а потерпіла співробітник аптеки, яка років 10 знаходиться в їх будинку. Із співробітниками аптеки були конфлікти з приводу куріння у під`їзді та кидання недопалків. Сусід ОСОБА_23 неодноразово звертався та просив ОСОБА_19 слідкувати за своїми співробітниками та не смітити. У той день, приблизно о 20.00 годині, почула крики та стуки, у дверне вічко побачила, що чоловік та жінка з аптеки стукали у двері сусіда, вони провокували конфлікт, після цього ОСОБА_24 відчинив двері, сусід виштовхував незнайомого чоловіка та бійка перейшла на сходи. Ці люди були в стані алкогольного сп`яніння, чоловік постійно туди приходив. В той день жінка кричала, щоб він вийшов розібратися з чоловіком.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі та свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , які були допитана судом першої інстанції під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Показання зазначених осіб, які були безпосередніми очевидцями події 23.03.2020 року та 26.03.2020 року, є послідовними та логічними і узгоджуються між собою.

Об`єктитвно вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- актами судово-медичного дослідження (обстеження) № 765 від 31.03.2020 року та № 779 від 01.04.2020 року, у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синець обличчя, крововилив в сполучно-тканинну оболонку лівого ока, синець 3-го пальця лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синець 3-го пальця лівої кисті, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Слід вважати, що вони могли бути спричинені 23.03.2020 року;

- актами судово-медичного дослідження (обстеження) № 764 від 31.03.2020 року № 780 від 01.04.2020 року, у ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець та садно обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Слід вважати, що вони могли бути спричинені 23.03.2020 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.04.2020 року, згідно якого свідком ОСОБА_25 було впізнано особу зображену на фотознімку № 2, як ОСОБА_9 та довідкою до протоколу впізнання від 06.04.2020 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.04.2020 року, згідно якого свідком ОСОБА_21 було впізнано особу, зображену на фотознімку № 3, як ОСОБА_9 та - довідкою до протоколу впізнання від 07.04.2020 року;

- протоколом обшуку від 22.04.2020 року, згідно якого проведено обшук у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено газовий балон «Перець-4»;

- протоколом огляду предмету від 22.04.2020 року, згідно якого було оглянуто газовий балон «Перець-4»;

- протоколом огляду предмету від 30.04.2020 року, згідно якого було оглянуто флеш-накопичувач, на якому маються дві папки з файлами відеозапису з камер спостереження за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, № 14.

- відеозаписами з камер відеоспостережень, на яких було зафіксовано, що 23.03.2020 року ОСОБА_9 починає наносити тілесні ушкодження потерпілим та розпилює з балончику газоподібну речовину. Крім того, зафіксовано події, які відбувались 26.03.2020 року у дворі будинку АДРЕСА_2 за участі ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , а саме їх спілкування, під час якого ОСОБА_9 поводиться дуже імпульсивно, а свідок ОСОБА_18 намагається його заспокоїти. Слід зазначити, у судовому засіданні суду першої інстанції клопотань про призначення експертного дослідження щодо достовірності даного відеозапису, стороною захисту заявлено не було. При цьому, сторона захисту не заперечувала, що на даному відео записах дійсно зафіксований ОСОБА_9 . Такого клопотання сторона захисту не заявляла і під час апеляційного розгляду.

На думку захисника, вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, не доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд не погоджується з наведеним твердженням захисту з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 296 КК передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням винною особою такого діяння, яке грубо порушує громадський порядок, тобто встановлені правила поведінки, у тому числі і в громадських місцях. При цьому діянню, що вчиняється особою, обов`язково притаманні або особлива зухвалість, або винятковий цинізм.

Суб`єктивну сторону хуліганства становлять умисна форма вини та мотив явної неповаги до суспільства, якому властива очевидна зневага до існуючих норм і правил поведінки у суспільному житті, протиставлення себе іншим членам суспільства тощо.

Кваліфікованими видами хуліганства є його вчинення: 1) групою осіб (ч. 2 ст. 296 КК), 2) особою, раніше судимою за хуліганство, 3) пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, 4) із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК).

Для надання правильної правової оцінки діянням особи в кожному випадку необхідно з`ясовувати чи посягнула ця особа на правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, чи були ці діяння безсумнівно хуліганськими, як для винного, так і для оточуючих, чи мало діяння характер грубого порушення громадського порядку.

Також необхідно звертати увагу і на обставини вчинення хуліганства, зокрема, обстановку, місце та час його вчинення, кількість присутніх при цьому інших осіб, поведінку винного під час хуліганських дій.

Колегія суддів звертає увагу, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 була розпочата у парадні будинку без будь-яких підстав для конфлікту та продовжувалась на вулиці, а така поведінка останнього була помічена сторонньою особою, а саме свідком ОСОБА_21 свою чергу, при спробі потерпілих покинути місце вчинення злочину, останній навпаки продовжив агресивно поводитися, зокрема спричиняв удари та розпилював з балончика газо образну речовину.

Колегія суддів вважає, що встановлені судам першої інстанції обставини дозволяють зробити висновок, що у діях ОСОБА_9 є склад кримінально-караного хуліганства, адже вони грубо порушували громадський порядок, були поєднані із застосуванням спеціально пристосованого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, а саме газового балончику, та створювали реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. Такі висновки зумовлені тим, що дії обвинуваченого грубо порушували громадський порядок, адже конфлікт розпочався у парадній будинку і мав активне продовження вже на вулиці. Конфлікт прогресував саме через активні дії ОСОБА_9 . Даючи оцінку діям ОСОБА_9 як хуліганським, необхідно звернути увагу і на показання останнього, який стверджував, що у нього були неприязні стосунки з працівниками аптеки, оскільки вони заважали йому жити, та він дійсно застосував відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , фізичну силу, а саме «штовхав» та розпилював з балончика газоподібну речовину.

Відхилення показань свідка ОСОБА_22 судом першої інстанції є обґрунтованим, оскільки вона є сусідкою ОСОБА_9 , та згідно її показань вона мала конфлікт із співробітниками аптеки, зокрема потерпілою ОСОБА_11 . Окрім цього, твердження свідка про те, що конфлікт прогресував саме через активні дії потерпілих, спростовуються відеозаписом з камер спостереження за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, № 14.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про правильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК. Адже його дії грубо порушували громадський порядок, тобто ті правила поведінки, які є загальноприйнятими нормами поведінки у громадських місцях.

Щодо аргументів сторони захисту про відсутність у потерпілих ушкодження від дії газового балончику, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Наявність тілесних ушкоджень у потерпілих детально описана у висновках експертів № 765 від 31.03.2020 року та № 779 від 01.04.2020 року. Сам ОСОБА_9 визнав застосування газового балончику стосовно потерпілих під час конфлікту. При цьому, газовий балончик був виявлений під час обшуку за місцем мешкання обвинуваченого.

Доводи сторони захисту щодо безпідставного обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні ним погрози вбивством спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 129 КК України безпосереднім об`єктом злочину є особиста безпека людини.

З об`єктивної сторони злочин виражається у погрозі вчинити вбивство доведенні до відома потерпілого наміру винної особи позбавити потерпілого життя. При цьому склад злочину в діях винного, який погрожує вбивство, буде лише у разі, якщо у особи, щодо якої була висловлена погроза позбавити її життя були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза може бути висловлена усно, письмово, конкретними діями, по телефону, через телекомунікаційну мережу тощо, як безпосередньо потерпілому, так і шляхом доведення до потерпілого через інших осіб чи з використанням технічних засобів передавання інформації.

Погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі і погрозою вбивством, слід вважати залякування особи застосування до неї такого насильства, в тому числі і залякування її вчинити вбивство. Погроза може полягати у висловлюваннях, жестах, демонстрації зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа приймає за справжню зброю, чи в інших діях. Погроза застосування фізичного насильства, в тому числі погроза вбивством, повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластися враження, що погроза буде реалізована. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи»).

Погроза вбивством може застосовуватись безпосередньо після її вираження. Або бути зверненою у майбутнє.

Злочин є закінченим в момент сприйняття потерпілим висловленої погрози позбавити його життя як реально, тобто як такої, що може бути виконана (здійснена).

Колегія суддів зазначає, що суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу в дійсності, чи ні, досить того, щоб у потерпілого були реальні підстави побоюватися такої погрози.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпіла чітко вказували, що сприймала слова обвинуваченого, як погрозу вбивства, оскільки останній демонстрував ніж, тобто потерпіла сприймала, як реальну погрозу застосування фізичного насильства, у тому числі погрозу вбивством, що становить об`єктивну сторону злочину, вчиненого обвинуваченим. Крім того, показання потерпілої підтверджуються показаннями свідків-очевидців події.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.129 КК України, оскільки ним була висловлена погроза вбивством за обставин, наведених у вироку, а тому вона була реально сприйнята потерпілою, а невизнання обвинуваченим своєї провини в інкримінованому йому кримінального правопорушення є спробою обвинуваченого пом`якшити свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинення злочину.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, апеляційним судом, при вивченні матеріалів кримінального провадження, не виявлено.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000639, внесеного до ЄРДР 26 березня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3