Номер провадження: 11-кп/813/1177/23
Справа № 946/2909/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 21.02.2023 у к/п №000927 від 25.09.2021 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл, Одеської обл., громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утримання неповнолітню дитину, тимчасово не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимостей,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75-76 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 2500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а разом 12500 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_8 42918 грн. 16 коп. на відшкодування матеріальної шкоди

В задоволенні інших вимог ОСОБА_8 - відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду від 28.09.2021 та від 24.12.2021.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він, 25.09.2021 о 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata» держ. номерний знак НОМЕР_1 , і рухаючись по пр-ту Суворова (не парна сторона) з боку вулиці Бессарабська в напрямку вул. Семінарська в м. Ізмаїл Одеської обл., та в порушення вимог п.п. 18-1, 23-б ПДР, при наближенні до пішохідного переходу який розташований перед перехрестям пр-ту Суворова (не парна сторона) та вул. С. Бурлаченко в м. Ізмаїл Одеської області, внаслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, не вжив заходів до зменшення швидкості руху та зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого, на вказаному пішохідному переході скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час переходила проїжджу частину дороги з права на ліво по ходу руху транспортного засобу. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_8 заподіяні численні тілесні ушкодження, а саме закрито черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку, садна, оскольчатий перелом лівої сідничної кістки, закритий перелом правої променевої кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини вказує на те, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову не відповідає вимогам законодавства з таких підстав:

- щире каяття обвинуваченого жодним чином не вбачається з його поведінки, оскільки після вчинення ДТП ОСОБА_9 жодного разу не поцікавився станом потерпілої та не запропонував свою допомогу, у тому числі матеріальну;

- внаслідок завданих ушкоджень ОСОБА_8 перебувала в лікарні протягом 4 місяців, в подальшому лікувалася вдома, тривалий час була прикута до ліжка, потребувала стороннього догляду, тривалий час не могла рухатися самостійно. До теперішнього часу стан її здоров`я повністю не відновився, вона постійно відчуває головний біль та біль в місцях переломів кісток.

- обвинувачений ОСОБА_9 визнав заявлені вимоги цивільного позову у повному обсязі, що підтверджується зокрема журналом судового засідання, водночас, незважаючи на це, суд 1-ої інстанції визначив достатньою суму 10 000 грн. для відшкодування моральної шкоди, що не відповідає вимогам диспозитивної, розумності та справедливості.

За таких обставин, потерпіла ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок, в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 2500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вирок залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 та просила її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти її задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, був повідомлений про його дату та час належним чином, шляхом направлення СМС повістки на номер телефону, який зазначений у матеріалах справи.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду двічі повернулися судові повістки у зв`язку із відсутністю адресата за місцем проживання та у зв`язку із відмовою адресата від отримання листа.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує правову позицію касаційного суду викладену у постанові Першої судової палати ККС ВС від 20.02.2019 у справі № 658/781/16-к зазначено, що виходячи із системного аналізу норм кримінального процесуального закону, що містяться у ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421, п. 3 ч. 1 ст. 408, ч. 5 ст. 128 КПК, під погіршенням становища слід розуміти таке збільшення сум, що підлягають стягненню, яке впливає на кваліфікацію злочину і призводить до застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу обвинувачення. Коли рішення по цивільному позову не впливає на обсяг обвинувачення і/або на правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення покарання, то відповідно збільшення судом апеляційної інстанції сум, що підлягають стягненню, шляхом постановлення ухвали про зміну вироку не погіршує становища обвинуваченого та не суперечить засадам кримінального провадження, у тому числі забезпеченню права на захист.

Окрім того, відповідно до рішення ЄСПЛ «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, оскільки в апеляційній скарзі потерпілої не порушується питання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення або погіршення покарання обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_9 ..

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують його особу.

При цьому, суд встановивши, що учасники судового провадження не оспорюючи фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій та призначене покарання ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченого, доповідь органу пробації, щире каяття та визнання своєї вини у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, що стосується доводів потерпілої відносно розміру моральної шкоди, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Оскаржуваним вироком з обвинуваченого було стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Водночас, відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приписами ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 (далі - Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Другої судової палати ККС ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Так, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції зазначив, що факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу від неправомірних дій цивільного відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами.

В той же час, суд 1-ої інстанції зазначив, що, визначаючи розмір шкоди, суд, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення встановив розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Апеляційний суд враховує, що визначення розміру грошового відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду, в той же час вважає, що визначена судом 1-ої інстанції сума стягнення на відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам справедливості та розумності.

Так, колегія суддів приймає до уваги, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закрито черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку, садна, оскольчатий перелом лівої сідничної кістки, закритий перелом правої променевої кістки зі зміщенням уламків.

Відповідно до виписки з медичної картки потерпілій було рекомендовано ліжковий режим тривалістю 5-6 тижнів з моменту виписки.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій, ту обставину, що до теперішнього часу стан її здоров`я повністю не відновився, окрім того, як вбачається із журналу судового засідання обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав цивільний позов апеляційний суд приходить до висновку про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. буде таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

В той же час, в апеляційній скарг потерпіла просить також стягнути із обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 2500 грн., однак апеляційний суд зауважує на тому, що позовні вимоги ОСОБА_8 у цій частині були задоволені судом 1-ої інстанції.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Приписами п. 3) ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум,якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407-409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 21.02.2023 яким ОСОБА_9 визнаний винуватиму вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_9 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 . грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3