Справа №345/425/22
Провадження № 1-кп/345/63/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000140 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Голинь, Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого,на утриманні дітей не має, ніде не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 03.02.2022 р., органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілій.

Як зазначено в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_2 02.05.2021 року близько 18:30 год., перебував на території господарства в АДРЕСА_2 , по місцю проживання своїх батьків. В цей час до вказаного господарства прибув службовий автомобіль КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради», в якому перебувала фельдшер ОСОБА_6 , для надання медичної допомоги хворій ОСОБА_8 . Між ОСОБА_2 та фельдшером ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізовуючи цей умисел ОСОБА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс два удари рукою в область спини ОСОБА_6 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, а саме, забій м`яких тканин з травматичним набряком та синцем в ділянці грудної клітки зліва.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

В межах даного кримінального провадження проведено розгляд справи по суті і з метою встановлення фактичних обставин справи, проведено дослідження письмових та речових доказів, поданих стороною обвинувачення, допитано свідків. ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставиться йому у вину, визнав частково.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року за клопотання захисника по даній справі було призначено судову психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Водночас 18.04.2023 року матеріали справи було повернуто на адресу суду разом із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

10.05.2023 р. в судовому засіданні захисник зазначив, що перш ніж розглядати клопотання експерта слід розглянути клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження.

Зокрема, захисником подано клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження з цих підстав.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та надав згоду на закриття провадження з таких підстав.

Прокурор не заперечив щодо задоволення такого клопотання.

Потерпіла та її представник поклались на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які прибули в судове засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, які стосуються заявленого клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: зокрема, два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12» від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, санкція якого передбачає найвищу межу основного покарання у виді виправних робіт на строк до одного року. Відповідно до вимог ст. 12 КК України таке правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Діяння з ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке ставиться йому у вину, мало місце 02.05.2021 року. Від явки до органів слідства, прокурора та суду обвинувачений не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок не зупинявся та не переривався.

Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, закінчився.

Суд звертає увагу, що за змістом ст.ст. 284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20) дотримання умов, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Аналогічна правова позиція зазначена й у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18 (провадження № 51-5289км19).

Таким чином, відсутні підстави, які б перешкоджали звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Крім того, думка потерпілої про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України) не може впливати на прийняття такого рішення, оскільки прийняття судом рішення про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є не правом суду, а його обов`язком. Під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону

У зв`язку з цим, суд вважає клопотання сторони захисту обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стосовно заявленого потерпілою цивільного позову, суд зазначає наступне. Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Отже, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 слід залишити без розгляду.

Витрати на залучення експертів відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі наведеного, ст. 49 КК України, керуючись ст. ст. 284, 285-286, 288, 314, 372, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника задоволити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 про обвинувачення у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя