Справа №293/2272/21
Провадження №1-кп/293/149/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001365 від 30.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Очеретянка Житомирського району Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, працює фрезерувальником у ТОВ "Мрія", раніше судимий:

- останній раз вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27.07.2018 за ч.3 ст.185, ч.2. ст.190 КК України до покарання із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі, покарання з цим виром відбув 13.01.2021, в силу п.8 ч.1 ст. 89 КК України має непогашену судимість,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

29.07.2021 року близько 21 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , проходивши по АДРЕСА_2 , зупинився біля огородженого будинку АДРЕСА_3 .

У цей же день, час та місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на умисне, таємне викрадення чужого майна, із вищевказаного будинку.

Знаючи, що там ніхто не проживає та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, останній зайшов на територію вищевказаного будинку. Побачивши невелике вікно, розбив шибку та проник таким чином до приміщення будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викраденнячужого майна, поєднаного з проникненням у житло, керуючись корисливиммотивом, ОСОБА_4 , знаходячись у будинку викрав 2 металеві сковорідкивартістю 122 грн, металеву кришку від каструлі вартістю 17 грн 42 коп., блок живлення для ПК торгівельної марки «HOPELY» вартістю 135 грн, кабель живлення торгівельної марки «Реncon» вартістю 42 грн, антенний кабель марки «RG 59 ПВХ 75 Ом» вартістю 2 грн 31 коп. та килим червоного кольору з візерунками вартістю 495 грн, тим самим спричинивши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 813,73 грн.

Однак ОСОБА_4 не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки його протиправні дії були викриті та припинені мешканцями сусідніх будинків та працівниками поліції.

За таких обставин ОСОБА_4 інкримінується закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла, вчиненому повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в липні місяці 2021 в смт Черняхів Житомирського району Житомирської області проник до житлового будинку АДРЕСА_3 та намагався здійснити крадіжку належного майна потерпілому, однак був помічений. Майно, яке намагався вкрасти, зазначене в обвинувальному акті відповідає дійсності. Щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що більше такого вчиняти не буде, став на шлях виправлення, працює, до кримінальної відповідальності більше не притягувався. Просив суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи міститься заява потерпілого про розгляд справи у його відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду (а.с.34).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла, вчиненому повторно, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Цією нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, необхідно розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування положень ст. 75 КК.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду в межах його дискреційних повноважень, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема, відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, характер суспільно небезпечного діяння, його наслідки, які в цьому провадженні виявлені у виді заподіяння потерпілим фізичної шкоди, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Заразом, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці обвинуваченим свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).

Так, обвинувачений, окрім визнання вини, наголосив на щирому жалі щодо вчиненого, не заперечував фактичних обставин справи, пояснив, що бажає виправитись, з часу вчинення кримінального правопорушення інших порушень не вчиняв, , що у своїй сукупності свідчить про наявність "щирого каяття".

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Так, учасниками судового провадження не заперечувалось, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_4 розповів про час, місце вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що стало наслідком їх швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному проваджені

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має непогашену судимість, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має потійне місце роботи, за місцем проживання характеризується як особа відносно якої скарги та заяви не надходили, поведінка на адмінкомісії не розглядалась, тобто негативна характеристика обвинуваченого не підтверджується матеріалами справи. Разом з тим суд також враховує, що з часу вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та те, що останній все таки став на шлях виправлення..

Також суд також ураховує позицію потерпілого, який претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, клопотань щодо суворої міри покарання не заявляв.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі.

Водночас з урахуванням особи обвинуваченого, в сукупності з характером установлених конкретних дій обвинуваченого, саме те, що обвинуваченйи вчинив хоча і тяжкий злочин, однак тяжких наслідків від такого не настало, засад досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд уважає, що звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи".

Крім того, суд застосовуючи до обвинуваченого норми ст. 75 КК України зважає на те, що наявна непогашена судимість в останнього, не є відповідно закону перешкодою для застосування ст. 75 КК України.

Вказане, зокрема, узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17, від 06 серпня 2020 року у справі 759/13520/18.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі у загальному розмірі становлять 3 775,64 грн за проведення судових товарознавчих експертиз. Такі процесуальні витрати за приписами ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три роки) 6 (шість місяців).

2. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 (три ) роки.

3. Відповідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 відраховувати з 10.07.2023.

5. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

6. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз у загальному у розмірі 3775,64 грн.

7. Речові докази:

- змив з внутрішньої рами вікна, змив з блоку живлення, які поміщені у паперові пакети та знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.

- сковороду з ручкою, сковороду без ручки, емальовану кришку для каструлі, блок живлення для ПК торгівельної марки "HOPELY" модель "10486", коаксіальний кабель марки "RG 59 ПВХ 75 Ом", килим розміром 2х3 м з візерунком, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити ОСОБА_5 як власнику.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ