Справа № 323/527/22
Провадження № 1-кп/333/256/23
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором ОСОБА_5 у судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинувачених та існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Однак, підстав для зміни або скасування запобіжних заходів, обраних обвинуваченим, не вбачається. Будь яких змін з моменту обрання запобіжних заходів по теперішній час не відбулося. Вказане свідчить про те, що ризики, які стали підставою для обрання саме такого запобіжного заходу, продовжують мати місце.

Обвинуваченим ОСОБА_6 на адресу суду подано клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні, підтримав клопотання обвинуваченого в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, просили обрати їм інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України, санкціями яких передбачено покарання від 10 до 15 років з конфіскацією майна, від 7 до 12 років з конфіскацією майно або без такої та від 8 до 15 років з конфіскацією майна відповідно.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується у вбивстві, умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення та сховище, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Відтак, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, як вважає колегія суддів, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_10 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, то колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цього клопотання з тих підстав, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не зможе в повній мірі унеможливити настання ризиків заявлених прокурором. Однак колегія суддів приймає до уваги той факт, що обвинувачений скаржиться на стан здоров`я та вважає, що останній потребує необхідного обстеження.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України, санкціями яких передбачено покарання від 10 до 15 років з конфіскацією майна, від 7 до 12 років з конфіскацією майно або без такої та від 8 до 15 років з конфіскацією майна відповідно.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вбивстві, умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення та сховище, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Відтак, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, як вважає колегія суддів, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_7 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання про зміну ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, то колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цього клопотання з тих підстав, що не надано доказів на підтвердження місця проживання обвинуваченого та його соціальних зв`язків.

Керуючись ст.ст. 314, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою вважати продовженим строком на 60 днів, а саме до 16 липня 2023 року включно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою вважати продовженим строком на 60 днів, а саме до 16 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» МУЮ арештний дім.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 19 травня 2023 року о 10 годині 00 хвилин.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3