Справа № 2604/267/2012
Провадження №: 1/755/11/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , розглянувши заяву підсудного ОСОБА_5 у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и в:

Підсудний ОСОБА_5 у судовому засіданні звернувся із заявою про відвід головуючому у розгляді кримінальної справи за його обвинуваченням, у якій, зокрема, зазначив, що не довіряє судді у зв`язку з тим, що головуючий некомпетентна розглядати справу відносно нього, вказана кримінальна справа не мала бути призначена до судового розгляду через порушення вимог законодавства, проте суддею не було задоволено його клопотання про направлення справи на додаткове розслідування, а постанова суду про відмову немотивована, також підсудний зазначає, що судом не було досліджено в судовому засіданні медичну карту потерпілого, а також необґрунтовано направлено для примусового виконання постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за неповагу до суду.

Судом постановлено на обговорення учасників судового розгляду вказану заяву.

Прокурор та потерпілий заперечили щодо задоволення вказаної заяви, вказуючи про її необґрунтованість та зловживання підсудним своїми процесуальними правами.

Суд, вислухавши заяву підсудного та думки учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. ст. 54, 55 КПК України ( в редакції 1960 року) передбачено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 56 КПК України ( в редакції 1960 року), за наявності обставин, передбачених статтями 54 і 55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. На цих же підставах відвід судді може бути заявлений прокурором, підсудним, захисником, а також потерпілим і його представником, цивільним позивачем і цивільним відповідачем або їх представниками. Заяви про відвід подаються до початку судового слідства. Пізніша заява про відвід допускається у випадках, коли підстава для відводу стала відома після початку судового слідства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

У своїй заяві про відвід ОСОБА_5 посилається на те, що суддя ОСОБА_1 підлягає відводу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України ( в редакції 1960 року), зі змісту яких слідує, що суддя не може брати участь в розгляді кримінальної справи при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

У той же час, у судовому засіданні заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у своїй заяві про відвід, зокрема, не надано належних доказів наявності певної особистої заінтересованості судді, певних її прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін, що унеможливлювало б постановлення суддею об`єктивного судового рішення, а доводи, висловлені підсудним не є такими, що свідчать про упередженість судді, а тому підстави згідно вимог кримінального процесуального закону України для відводу судді відсутні.

Зокрема, аналізуючи доводи підсудного, які викладені у заяві про відвід, суд приходить до висновку про те, що такі доводи полягають у тому, що підсудний не погоджується з обставинами, що зазначені в обвинувальному висновку та доказах, що містяться в матеріалах справи, не погоджується з процесуальними рішеннями судді, які, на його думку, є недостатньо вмотивованими, що в свою чергу не є підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість.

Доводи підсудного про те, що суд зобов`язаний викладати судові рішення або ж реагувати на його заяви та клопотання так, як він собі уявляє та трактує вимоги кримінально-процесуального законодавства не відповідає вимогам закону та є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд вважає заяву підсудного про відвід судді ОСОБА_1 необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

У разі ж, коли будь-хто з учасників судового розгляду заперечує проти дій головуючого, які обмежують їх права, це заперечення, відповідно до ст. 260 КПК України (в редакції 1960 року), заноситься до протоколу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 54, 55, 56 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви підсудного ОСОБА_5 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, - відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя