Справа № 303/3030/17
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/47/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2017.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка м. Ужгорода Закарпатської області, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацююча, розлучена, що має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, судима вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 02 (два) роки, засуджена:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2015 та визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 79 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання із встановленням їй іспитового строку до досягнення дитиною трьохрічного віку, та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: грошову купюру номіналом 500 грн, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_11 залишити останній.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 08.04.2017 о 10 год 20 хв, діючи умисно, повторно, з метою незаконного безкоштовного заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, таємно, перебуваючи в середині магазину «Мода Стиль», який розташований в м. Мукачеві по вул. Пушкіна, 8, скориставшись тим, що продавець даного магазину - потерпіла ОСОБА_12 була зайнята іншими клієнтами та тим, що вона є непоміченою,

-2-

з-під робочого столу, таємно викрала належні останній гроші в сумі 500 грн та 02 (два) долари США, які відповідно до довідки ПАТ КІБ «Комінвестабанку» еквівалентні по відношенню до гривні 54,20 грн. Всього ОСОБА_6 таємно викрала майно потерпілої ОСОБА_12 на загальну сулу 554,20 грн, чим завдала їй матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 08.04.2017 о 11 год ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, таємно, перебуваючи в середині магазину дитячого взуття, який розташований на території ринку «Ілона», що за адресою м. Мукачево, вул. Київська, скориставшись тим, що продавець даного магазину - потерпіла ОСОБА_11 зайнята іншими клієнтами та тим, що вона є непоміченою, таємно викрала належні останній гроші в сумі 5000 грн, чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок суду від 11.10.2017 в частині призначеного покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосуванням закону, який не підлягає застосуванню. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки та визначити на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць. Вважає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_6 , не в повній мірі враховано тяжкість вчинених злочинів, повторність, систематичність протиправних діянь, дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, вчинила діяння під час іспитового строку, завдану шкоду не відшкодувала.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, думку прокурора, який підтримав апеляційну, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які просили залишити без змін вирок суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

-3-

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковано вірно, як таємне викрадення (крадіжка) чужого майна, вчинена повторно.

Доводи апеляційної прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно ч. 1 ст. 79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років,

-4-

крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно із законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Таке звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, і його застосування лише допустиме до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років.

Водночас наявність передбачених у законі умов для звільнення таких жінок від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення. Застосування цього виду звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і потребує встановлення відповідних підстав.

Виходячи із зазначеного, при вирішенні питання щодо можливості звільнення жінки від відбування призначеного покарання з випробуванням суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер вини, мотив, мету кримінального правопорушення та інші обставини, які свідчать про можливість виправлення без відбування покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченої ОСОБА_6 ст. 79 КК України не дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимогам ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також даних, що характеризують особу обвинуваченої, яка розлучена, непрацююча, має на утриманні 4-х малолітніх дітей, на обліку у лікаря, психіатра, фтизіатра чи нарколога не перебуває, наявність пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину (як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду), обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, часткове відшкодування завданої протиправними діями шкоди і таке покарання є справедливим, достатнім для її виправлення, і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень

Призначення покарань інших більш м`яких або меншого строку, з врахуванням всіх фактичних обставин кримінального провадження у їх сукупності, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , з врахуванням принципів індивідуалізації та гуманізму, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 цього Кодексу.

Окрім того, ОСОБА_6 вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2015 засуджена за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, та звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 02 (два) роки з покладенням відповідних обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У випадку вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.

-5-

Обвинувачена ОСОБА_6 згідно з оскарженим вироком визнана винуватою у вчиненні двох епізодів викрадення чужого майна, які мали місце 08.04.2017 - в період іспитового строку, відповідно суд першої інстанції обґрунтовано призначив їй покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими в ст. 71 КК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх тяжкість, в сукупності з наявністю обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, даними про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за сукупністю вироків, часткового приєднавши до призначеного покарання невідбуте покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2015.

На думку колегії суддів, визначене судом першої інстанції остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами, законним та справедливим, балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вирішуючи питання про застосування спеціального інституту звільнення, передбаченого ст. 79 КК України, судом першої інстанції , поряд із врахуванням наявності у обвинуваченої чотирьох малолітніх дітей, не було враховано дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, вчинила кримінальні правопорушення в період іспитового строку. Указані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про стійку направленість умислу засудженої на вчинення кримінальних правопорушень, антисоціальну поведінку і небажання стати на шлях виправлення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки переконливих причин дійти такого висновку не було. Сторона захисту не вказує на подію чи обставини, які раптово викликали такий життєвий стан, при яких іншим чином, ніж шляхом вчинення кримінального правопорушення, не могла вчинити обвинувачена.

Більш того, встановлені судом першої інстанції обставини кримінальних правопорушень, кількість епізодів та дані про те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, в сукупності свідчать про стійку злочинну спрямованість особи винної та про значно більший ступінь їх тяжкості порівняно з іншими кримінальними правопорушеннями.

За таких обставин колегія суддів констатує про факт порушення ОСОБА_6 умов застосування ст. 75 КК України за попереднім вироком, тому повторне звільнення останньої від відбування покарання у цьому конкретному випадку, навіть з урахуванням наявності у обвинуваченої на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей є неприпустимим, про що обґрунтовано йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79, 76 КК України, оскільки враховуючи особу обвинуваченої, ступінь тяжкості і характер вчинених нею кримінальних правопорушень, а також інші обставини кримінального провадження, зазначені судом обставини не є, в даному конкретному випадку, такими, на підставі яких можна дійти однозначного та беззаперечного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування призначеного покарання шляхом звільнення її від відбування з випробуванням на підставі ст. 79 КК України.

-6-

На думку апеляційного суду, посилання суду першої інстанції на наявність у ОСОБА_6 чотирьох малолітніх дітей, жодним чином не перешкоджало їй систематично вчиняти кримінально-карані діяння. Більш того, за наявності даних про те, що ОСОБА_6 не працює, жодних доходів не має, то факт утримання нею малолітніх дітей викликає об`єктивний сумнів. Окрім того, в ході розгляду кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що троє з дітей проживають разом з їх батьком.

Посилання у вироку на те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, є формальним і фактично не охоплюють характер вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону, внаслідок чого застосував щодо ОСОБА_6 кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 79, 76 КК України, та неправильно звільнив обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки у кримінальному провадженні відсутні будь-які підстави для прийняття такого рішення.

Рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 79 КК України є необґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів констатує також і про помилкове врахування судом при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання наявність такої обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, з огляду на наступне.

Згідно п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Вчинення саме в цей період нового умисного злочину, на виконання положень ст. 34 КК України, утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив.

Пунктом 1 частини 1 статті 67 КК України передбачено як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися вимогами ст. 32, 34 КК України.

Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз врахувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судима за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, зокрема, за ч. 1 ст. 185 КК України, судимість за який не знято і не погашено в установленому законом порядку, тому, при кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України враховано таку кваліфікуючу кримінальне правопорушення ознаку як повторність.

Разом з тим, в порушення ст. 67 КК України, незважаючи на попередні судимості ОСОБА_6 , суд помилково врахував рецидив злочинів як обставину, що обтяжує його покарання, а тому наявність такої кваліфікуючої ознаки не може бути враховано апеляційним судом при призначенні покарання.

Виключення обтяжуючої обставини у виді рецидиву злочинів не впливає на призначене ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст. 50, 65, 71 КК України, вид та розмір якого, на думку колегії суддів, є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчинених

-7-

нею кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

У ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнала, розкаялася у вчиненому.

При призначенні покарання ОСОБА_6 апеляційний суд враховує обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину (як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду ), часткове відшкодування завданої протиправними діями шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, характер суспільної небезпечності вчинених нею кримінальних правопорушень та дані про її особу, раніше притягалася до кримінальної відповідальності, вчинила кримінальні правопорушення в період іспитового строку, не працює, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Виходячи з обставин кримінального провадження, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до переконання про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 79 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, яке обвинувачена повинна відбувати реально, що буде достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. 79 КК України колегія суддів не вбачає.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченій реального покарання, без застосування положень ст. 79 КК України.

З врахуванням наведеного, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

-8-

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404,405, 407, 409, 413,420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури задовольнити.

Вирок на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2017, щодо ОСОБА_13 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2015 у виді 01 (одного) місяця позбавлення волі та остаточно ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць.

Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_6 у порядку виконання вироку апеляційного суду.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2017, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді