ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 619/ 4699 /21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11- /818/ 1281 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора та обвинуваченого, з участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10.08.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000082 від 27.01.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Богодухів Харківської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ч.1 ст. 263 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10 жовтня 2023 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, у виді особистого зобов`язання, з`явитись до центру комплектації задля мобілізації до лав ЗСУ.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на недоведеність вказаних в клопотанні ризиків. Вважає ризик впливу на свідків необґрунтованим, оскільки всі свідки допитані і те, що вони повідомили, не має жодного доказового значення, а тому, цей ризик виключається в цілому.

Ризик втечі вважає не підтвердженим, оскільки ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності. Знищити вилучені речі, він також фізично не зможе, з підстав знаходження їх у відділу поліції на зберіганні. Вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим також не підтверджується, на думку захисника, жодним доказом. В даному випадку, захисник вважає адекватним запобіжним заходом, обмеження свободи обвинуваченого, при застосуванні нічного домашнього арешту.

Не визначення застави обвинуваченому вважає дискримінаційною умовою і порушенням норм Конституції і міжнародних правових актів.

Зі свого боку, як повідомляє захисник, ОСОБА_7 просить суд змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, задля того, щоб приєднатись до лав ЗСУ та боронити Державу від агресії рф. Проте, суд вкотре відмовляє йому у цьому, що, на думку захисника, є невірним, враховуючи велику кількість загиблих військових та фактичних уклонистів від мобілізації, оскілки ОСОБА_7 , на думку захисника, більше користі приніс, виконуючи свій громадянський та військовий борг, ніж перебуваючи в СІЗО..

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Дергачівського районного суду Харківської області для розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.07.2023 ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 08.09.2023.

10.08.2023 прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 13.11.2023, а до цього строку неможливо розглянути обвинувальний акт по суті, у зв`язку з чим, просив вирішити питання щодо продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики, які існували на час обрання його, не зменшилися, а продовжують існувати.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вважав, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи, що йому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання строком до 12 років, з конфіскацією майна, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, немає утриманців, офіційного місця роботи. Крім того, вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, на думку прокурора, набули значної кількості, у зв`язку з великою кількістю розповсюджених осіб, які його вчиняють та його тяжкістю, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого і можуть спровокувати його до переховування від органів досудового розслідування, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Також прокурор вважав, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, зокрема на осіб, які приймали участь у першочергових слідчих діях, свідків та понятих, враховуючи характер та обставини вчинення інкримінованих йому злочинів.

Крім того, обвинувачений, протягом тривалого часу не має будь-яких офіційних джерел доходу, що стало підставою для нього вчинити інкримінований йому злочину, а також може свідчити про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, продовживши свою кримінальну діяльність для забезпечення своїх життєвих потреб.

На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, прокурор вважав неможливим, оскільки вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не можуть запобігти вищевказаним ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд вважав, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити спроби переховуватися від органів суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеною.

Ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків суд вважав безпідставним, оскільки свідки обвинувачення допитані, від допиту інших свідків, які залишилися недопитаними прокурор відмовився, тому клопотання в частині наявності ризику впливу на свідків є безпідставне.

Також суд вважав доведеним прокурором існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи характер, неодноразовість вчинених дій, тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, оскільки не має законних джерел існування та обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Внаслідок чого, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, а отже виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, фактичні обставини інкримінованих останньому тяжких та особливо тяжких злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також систематичність його дій, разом з відомостями щодо особи обвинуваченого, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду; а також, приймаючи до уваги, що обвинувачений не має законних джерел отримання заробітку, стійких соціальних зв`язків, через що за місцем мешкання його нічого не утримує, він може вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також охорони здоров`я суспільства в цілому.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого бажання вступити до лав Збройних Сил України, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, ця обставина не мінімізує наявність вищезазначених ризиків та не свідчить про необґрунтованість судового рішення .

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 08 2023 року про продовження щодо підозрюваного за ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.307, ч.3 ст.313, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 10 жовтня 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4