Провадження №1-кп/127/545/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК), та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 190 КК.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 строку дії запобіжних заходів у винляді тримання під вартою. Клопотання мотивовані тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали та не зменшились. Наголосив на тому, що обвинувачені раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, а тому, перебуваючи на волі, останні зможуть переховуватись від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Обвинувачені та їхні захисники щодо вирішення клопотань прокурора поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спливає 13.08.2023. Зі змісту клопотань прокурора випливає, що їх копії були вручені обвинуваченим 25.07.2023. Отже, стороною обвинувачення зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення примірника клопотання обвинуваченим, а також щодо строку звернення з відповідними клопотаннями до суду були дотримані.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час судове слідство не розпочате, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Отже, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, вчиненого у складі організованої групи, раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Суд також враховує, що на сьогоднішній день судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не розпочате, зокрема, не встановлений порядок та обсяг дослідження доказів, а отже і не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження. При цьому, суд приймає до уваги, що ні обвинувачені ні їхні захисники проти продовження строку дії запобіжних заходів не заперечували.

Крім того, об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, суду надано не було.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджена наявність ризиків, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення зазначених вище ризиків, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строк дії застосованих до них запобіжних заходів на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обмежений від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2023 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року дорівнює 2684 гривень. Отже, суд вважає за доцільне застосувати до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 295240 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжні заходи, обрані обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 27.07.2023 до 23.59 год. 24.09.2023.

Визначити ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заставу в розмірі 110 (сто десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 295240 (двісті дев`яносто п`ять тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останніх буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: