Справа № 201/7843/23
Провадження № 1-кп/201/775/2023

ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000991, внесене до ЄРДР 22.06.2023 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, розлучений, утриманців не маючого, працюючого водієм ТОВ «Еліт-Україна», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на заподіяння психологічних та фізичних страждань своїй колишній дружині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично, у період часу з 27 листопада 2022 року по 20 червня 2023 року вчиняв відносно ОСОБА_6 акти психологічного та фізичного насильства, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя ОСОБА_6 .

Так, 27.11.2022 року близько о 17:10 год. у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, виник умисел спрямований на умисне вчинення психологічного та фізичного насильства. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_6 дії психологічного та фізичного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою, а також у придушенні руками за шию останньої.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 складено протокол серії ВАВ № 519504 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Після чого, 22 січня 2023 року близько 18 години 00 хвилин у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин виник умисел, спрямований на умисне вчинення психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_6 . Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_6 дії психологічного та фізичного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою, а також ОСОБА_3 схопив потерпілу за лице та почав душити, внаслідок чого в останньої виникла боязнь за своє здоров`я.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 складено протокол серії ВАВ № 829894 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Далі, продовжуючи свою незаконну діяльність, 29 квітня 2023 року близько 22 години 20 хвилин у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на умисне вчинення психологічного насильства. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 складено протокол серії ГП № 289979 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, 20.06.2023, приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення психологічного та фізичного насильства, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків у вигляді психологічних та фізичних страждань, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , почав сварку з ОСОБА_6 , в ході якої виражався в бік останньої нецензурною лайкою та завдав фізичних страждань, схопивши рукою за шию та штовхнувши на диван, а також погрожував фізичною розправою, чим завдав потерпілій психологічних та фізичних страждань, які виразились у посиленні негативних переживань та боязні за своє здоров`я, а також погіршення якості життя ОСОБА_6 .

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, матеріальні і моральні претензії до обвинуваченого відсутні, покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і його захисник не заперечили.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, вірно.

6. Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення за даним кримінальним провадженням обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання суд враховує вимоги ст.ст.65-67 КК України та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, визнання вини, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, вік, офіційне працевлаштування, за місцем якого характеризується позитивно, вчинення кримінального правопорушення вперше.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

При призначенні покарання суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, визнання вини, щирого каяття, вчинення кримінального правопорушення вперше, думки прокурора і потерпілої, які просили призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на певний строк та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам його вчинення, обставинам, що пом`якшують покарання, даним про особу обвинуваченого із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7. Вирішення цивільного позову

Цивільний позов відсутній.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід не застосовувався.

Витрати на проведення судової експертизи відсутні.

Цивільний позов відсутній.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1