УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 733/185/23

провадження № 51-5067ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі -КК).

Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2023 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_5 07 листопада 2022 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Ічня по вул. Вокзальній в напрямку вул. Травневої. Рухаючись у вищевказаному напрямку, о 16 год.15 хв. неподалік будинку № 28 по вул. Вокзальній, ОСОБА_5 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити , негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , яка рухалась в попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої непроникаючої черепно-лицевої травми у формі перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів у стовбур головного мозку та під м`яку мозкову оболонку, забійної клаптеподібної рани волосистої частини голови, саден на обличчі, травми кінцівок у вигляді чисельних саден на правій верхній та лівій нижній кінцівках та була госпіталізована до Ічнянської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити ОСОБА_5 покарання, із застосуванням ст. 69 КК, у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. Стверджує, що судами безпідставно не враховано, як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_5 та дані про його особу, зокрема досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризики повторного вчинення кримінального правопорушення останнім та небезпеки для суспільства оцінено як середні. Апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду належним чином не вмотивував своїх висновків щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Мотиви Суду

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та судові рішення, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, немає з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оскаржуються.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Відповідно до положень ст. 414 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином, обставини вчинення цього кримінального правопорушення, його непоправні наслідки у виді загибелі потерпілого та відношення засудженого до скоєного і прийшов до переконання, що виправлення ОСОБА_5 не можливе без ізоляцій від суспільства і буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню ним інших злочинів.

При цьому суд зауважив, про неможливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосування положень ст. 69 КК, оскільки вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив Правила дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та наражаючи на небезпеку оточуючих, та інших учасників дорожнього руху.

Крім цього суд вказав, що наведені стороною захисту обставини, а саме сімейний стан, позитивна характеристика, перебування на утриманні двох дітей, дружини- інваліда третьої групи та матері похилого віку не можуть нівелювати стан алкогольного сп`яніння особи.

Обґрунтовуючи свою позицію в частині відсутності щирого каяття ОСОБА_5 у вчиненому, суд взяв до уваги позицію потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що ОСОБА_5 вибачився перед потерпілим тільки в судовому засіданні, жодного разу не намагався зателефонувати. На думку суду така байдужа поведінка обвинуваченого не свідчить про щирість його каяття, а факт визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання.

Таким чином суд, враховуючи таку поведінку обвинуваченого в сукупності з матеріалами справи дійшов до переконання про відсутність щирого каяття у ОСОБА_5 . Щире каяття, про яке останній повідомив в судовому засіданні є способом пом`якшити покарання за вчинений злочин.

Місцевий суд також обґрунтовано не взяв до уваги висновки досудової доповіді органу пробації, згідно якихризики вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як середні, у зв`язку з чим виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства (арешту, обмеження волі або позбавлення волі на певний строк), оскільки звільнення ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання є неможливим, враховуючи пряму заборону визначену в ч. 1 цієї статті на застосування інституту звільнення від відбування покарання у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, визначивши засудженому покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, суд не порушив загальних засад призначення покарання, оскільки таке покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, слід зазначити, що місцевий суд призначив засудженому ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив доводи, апеляційної скарги захисника, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для ухвалення такого рішення.

Апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту щодо невідповідністі призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, необхідності призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК та обґрунтовано відхилів їх.Так, зокрема суд вказав, що наявність зареєстрованого місця проживання у ОСОБА_5 , за яким він характеризується позитивно, відсутність перебування на обліках у психіатра та нарколога, наявність на утриманні двох дітей, дружини-інваліда третьої групи та матері похилого віку, були враховані місцевим судом при призначенні покарання, яке визначено у мінімальних межах інкримінованої санкції статті. Крім того, цей суд обґрунтовано зазначено, що обставини на які посилається сторона захисту, не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання суду касаційної інстанції, узявши до уваги всі обставини, які за законом мають правове значення при призначенні виду та розміру покарання, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення

ОСОБА_5 без реального відбування призначеного йому покарання.

Таким чином, доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, що є аналогічними за змістом, доводам апеляційної скарги в частині невідповідності призначеного підзахисному покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого і неврахування обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який умотивовано їх відхилив, із чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , апеляційний суд дотримався вимог статей 370, 419 КПК.

Крім цього, касаційна скарга захисника не містить інших переконливих аргументів та обставин, які суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги або не врахували при визначенні виді і розміру покарання, що дають підстави для зміни або скасування судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 липня

2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3