КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3329/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

01 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року,-

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого в режимі ВКЗ ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 25 червня 2023 року із можливістю внесення застави у сумі 9 394 000, 00грн.

Визначено строк дії ухвали - до 25.06.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна, стан здоров`я, наявність місця проживання та реєстрації, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні протиправних дій, метою яких було надання представниками служби РФ допомоги в проведені підривної діяльності проти України, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, може незаконно виїхати за межі території України та перераховуватися від суду, в тому числі і на тимчасово окупованих територіях, а також розуміючи, що представники спецслужб РФ можуть забезпечити його переховування на території РФ, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується та вчинити інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам спецслужб РФ вказаної інформації, а тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти наявним вище ризикам.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що доцільним буде залишити застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави у раніше визначеному судом розмірі, у сумі 3500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який слід обраховувати виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 1 січня 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2023, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора відмовити, змінивши ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт із забороною полишати квартири, окрім випадків тримання медичної допомоги, виконувати обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду закордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування зі свідками, експертами у кримінальному провадженні №0000070 від 04.03.2022; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на відсутність будь-яких доказів на підтвердження заявлених прокурором ризиків, а саме переховування обвинуваченого від суду, вплив на експертів, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Що стосується ризику продовження протиправної поведінки, то апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_9 інкримінується передання інформації, яку він начебто отримував перебуваючи на посаді помічника-консультанта на громадських засадах, однак наразі він звільнений з такої посади, а тому навіть якщо теоретично припустити причетність обвинуваченого до інкримінованого злочину, отримувати аналогічну інформацію з метою передачі представникам спецслужб РФ ОСОБА_6 немає звідки.

Щодо ризику переховування від суду, апелянт вказує, що обвинувачений з 02.03.2023 перебуває під контролем органів влади і навіть не міг довести, що такий ризик у його поведінці відсутній. Тим більше, обвинувачений має тяжкі захворювання та наявність невеликих грошових коштів, які йдуть на систематичне лікування, що не дасть йому ефективно переховуватись. Крім того, щодо посилання прокурора на співпрацювання обвинуваченого із спецслужбами РФ не підтверджено жодним доказом, та не лає підстави вважати, що це сприятиме переховування від суду, адже Служба Безпеки України надійно та ефективно захищає безпеку держави.

Щодо ризику, продовження кримінального правопорушення, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 наразі не обіймає посаду помічника-консультанта народного депутата на громадських засадах, або інші посади, які б дозволяли йому отримувати інформацію від органів влади. Конспіраторний засіб зв`язку, а саме мобільний телефон вилучений та є речовим доказом у кримінальному провадженні. За таких обставин, обвинувачений не має змоги та навіть бажання продовжувати кримінальне правопорушення, а тому, цей ризик є надуманим та не має під собою реального підґрунтя.

Щодо ризику знищення-спотворення доказів або іншого перешкоджання судовому провадженню, апелянт вказує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчене. Усі речі та документи, які на думку сторони обвинувачення, мають істотне значення для кримінального провадження, вже встановлені та зібрані органом досудового розслідування, оформлені як докази, перебувають у розпорядженні прокурора,що взагалі навіть теоретично унеможливлює ризик знищення або спотворення доказів обвинуваченим.

Щодо ризику впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні, апелянт зазначає, що загальне та недоведене значення стороною обвинувачення ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків не підкріплено жодними доказами або принаймні посиланням на імена таких осіб та способу, у який обвинувачений може впливати на них. Окрім того, свідки у кримінальному провадженні, окрім дружини обвинуваченого та народного депутата України ОСОБА_10 - відсутні.

Також апелянт звертає увагу, що запобігти усім ризикам, які прокурор вважає, такими, що існують, а також іншим, передбаченим ст. 177 КПК України, можливо, визначивши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною полишати місце перебування цілодобово, а також покладення інших обов`язків, зокрема і носіння електронного засобу контролю.

Крім того, апелянт вказує, що не може продовження утримання обвинуваченого під вартою бути застосовано з причин, його політичної діяльності та у зв`язку з тим, що у справі, на думку обвинувачення очікується призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Також, на переконання апелянта, визначена сума розміру застави, є завищеною, необґрунтованою та не відповідає ані характеру злочину, у якому обвинувачується обвинувачений, ані його особі, ані рівню його фінансових можливостей. Суд визначаючи розмір застави не керувався принципом розумності та співмірності, не врахував фінансових можливостей обвинуваченого, та того, що вносити заставу за нього немає кому, окрім старих батьків, що тягне за собою ілюзорність альтернативи тримання під вартою.

Крім того, апелянт звертаю увагу, що перебуваючи у ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час повітряних тривог, в якому відсутні жодні захисні споруди цивільного захисту, обвинувачений не має можливості бути убезпеченим від терористичного настання небезпеки, прослідувати в укриття та його тримання під вартою наражає його життя та здоров`я на небезпеку кожного разу, як у м. Києві триває повітряна тривога.

А також, апелянт вказує, на місці соціальні зв`язки обвинуваченого, в якого є дружина та син, а на його утриманні та під піклуванням перебувають батьки похилого віку. Крім того, апелянт наголошує, що тримання обвинуваченого під вартою в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» та без належної медичної допомоги, лише загострює ряд хронічних хвороб обвинуваченого, на які він страждає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2023 продовжено обвинуваченомуОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 25 червня 2023 року із можливістю внесення застави у сумі 9 394 000, 00грн.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував у сукупності, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та правильно встановив, що існують обґрунтовані ризики, передбаченіп. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ступінь яких не зменшився, що виключає застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, спрямованого на проведення підривної діяльності проти України шляхом надання допомоги представникам спецслужб РФ., який карається позбавленням волі на строк до 15 років з конфіскацією майна або без такої, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду, продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується та вчинити інші протиправні дії, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 наразі не обіймає посаду помічника консультанта народного депутата на громадських засадах, або інші посади, які б дозволили йому отримувати інформацію від органів влади, що свідчить про відсутність ризику продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується та вчинити інші протиправні дії, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки дані обставини, з огляду на воєнний стан, введений на території України, а також особу обвинуваченого ОСОБА_9 , жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, не зможе здійснити дій, спрямованих на передання представникам спецслужб РФ певної інформації, що може бути використана країною агресором під час військових дій.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 має дружину та сина, а також на його утриманні та піклуванні перебувають батьки похилого віку, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та відсутність встановлених судом ризиків, то на переконання колегії суддів вони є неспроможними, оскільки наведені захисником дані, хоч і свідчать про наявність соціальних зв`язків, однак, на даному етапі провадження, не є достатніми стримуючими факторами з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, поставлені йому у провину, які у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується посилань захисника на наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, то колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції, не лише врахував стан здоров`я обвинуваченого, а й зобов`язав керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження, з залученням фахівців ДУ «Інститут епідеміології та інфекціїних хвороб ім.. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» ДУ «ІЕІХ НАЬН», на обліку яких перебуває ОСОБА_6 , а саме: лікаря-ендокринолога, невропатолога, кардіолога та в разі необхідності надати належне медичне лікування.

При цьому жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_6 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятораапеляційна скарга захисника та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції. Тоді як згідно із клопотанням прокурора, керівником слідчого ізолятора повідомлено суд про проведення медичної діагностики, терапії та лікування ОСОБА_6 , а його стан за результатами обстеження різнопрофільними лікарями визнано задовільним.

Не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України і твердження захисника про наявність у обвинуваченого ряду захворювань та невеликих грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризику знищити, сховати або спотворити речі, документи, а також впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні, колегією суддів не перевіряються, оскільки такі ризики судом першої інстанції встановлені не були.

Посилання захисника на фактичні обставини справи та відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 в даному провадженні, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки,тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою.

З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі, колегія суддів вважає безпідставними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про надмірну суму застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів, застосований судом першої інстанції альтернативний запобіжний захід у виді застави у раніше визначеному судом розмірі, у сумі 3500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується або вчинити інші протиправні дії.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 25 червня 2023 року із можливістю внесення застави у сумі 9 394 000, 00грн - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4