В И Р О К

іменем України

03 травня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/465/23

Провадження №1-кп/152/61/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 20.03.2023 року, за обвинувальним актом від 10.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , особа якого встановлена за паспортом НОМЕР_1 , що виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, та угоду про визнання винуватості від 10.04.2023 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 в червні 2020 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, вирішив придбати підроблений офіційний документ посвідчення тракториста-машиніста у невстановленому під час досудового розслідування місці. Реалізуючи свій умисел, спрямований на пособництво у підробленні посвідчення тракториста-машиніста, обвинувачений ОСОБА_3 скористався пропозицією невстановленої в ході досудового розслідування особи та вирішив замовити таке посвідчення. Після цього, узгодивши деталі із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження і яка повідомила про необхідність надати персональні дані та особисту фотокартку із його зображенням, які буде використано для підробки посвідчення тракториста-машиніста, ОСОБА_3 надав цій особі особисті персональні дані та особисту фотокартку з метою внесення відомостей про його особу до підробленого документа. Отримавши від ОСОБА_3 персональні дані та особисту фотокартку, невстановлена особа у невстановленому місці та в невстановлений досудовим розслідуванням час внесла неправдиві відомості до завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 11.03.2021 року, виданого ГУ Держпродспоживслужби в Київській області на ім`я ОСОБА_3 та, перебуваючи в смт. Немішаєво Бородянського району Київської області, передала вказане підроблене посвідчення ОСОБА_3 , яке останній, придбавши, зберігав при собі з метою подальшого використання.

Відповідно до вимог п.п.2, 3 Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 року за №217 (з наступними змінами) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста-машиніста (надалі посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій. Видача посвідчень тракториста-машиніста проводиться територіальними органами Держпродспоживслужби тільки тим особам, які постійно або тимчасово проживають чи навчаються на території області, м. Києва.

Крім того, згідно з п.7 вказаного Положення, посвідчення видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби. Відомості про видачу посвідчення протягом трьох днів вносяться до Єдиного реєстру для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, держателем якого є Держпродспоживслужба. Під час теоретичного іспиту перевіряються знання правил дорожнього руху. Екзаменаційні білети для складання теоретичних іспитів з правил дорожнього руху затверджуються наказом Головного сервісного центру МВС. Під час практичного іспиту перевіряються навички керування машинами тих категорій, які заявлені для отримання посвідчення. Результати іспитів вносяться у протокол (додаток №1). Порядок складання, приймання іспитів затверджується Мінагрополітики.

Пунктами 17, 20 вказаного Положення також передбачено, що посвідчення заповнюються з використанням комп`ютерної техніки, підписуються головою екзаменаційної комісії та завіряються печаткою відповідного територіального органу Держпродспоживслужби… За одержання посвідчення власник ставить підпис у книзі реєстрації.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, як пособництво у підробленні посвідчення, з метою використання його іншою особою.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, 20.03.2023 року приблизно о 18 годині, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_3 керував колісним трактором марки «МТЗ-80» з державним номерним знаком НОМЕР_3 по вул. Мічуріна поблизу будинку №59 в с. Зведенівка Жмеринського району Вінницької області, де був зупинений поліцейськими СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області на підставі п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із порушенням правил проїзду великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами України, та під час перевірки останніми документів на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 11.03.2021 року, видане ГУ Держпродспоживслужби у Київській області на його ім`я із категоріями «А1», «А2» та «В-1» із його власним фото, є підробленим, надав вказане підроблене посвідчення для перевірки працівнику поліції, таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеня судово-технічної експертизи документів від 27.03.2023 року за №1799/23-21, бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 11.03.2021 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 із категоріями «А-1, А-2, В-1», виготовлений не за технологією та не в умовах поліграфічного підприємства і не відповідає зразкам, які перебувають в обігу на території України.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Під час проведення досудового розслідування 10.04.2023 року між прокурором у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000026, яка подана до суду разом із обвинувальним актом.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 10.04.2023 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000026, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 10.04.2023 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000026 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, тобто у пособництві у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою та у використанні завідомо підробленого документа; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обтяжуючих покарання обставин; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн., а за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, є кримінальними проступками, тому згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди врахували, що підозрюваний ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро покаявся та сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, що відсутні обтяжуючі покарання обставини, та надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 гривень.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 просить суд вирішити питання щодо майна, на яке накладено арешт, щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, арешт, накладений на посвідчення водія, просить скасувати, а саме посвідчення, як речовий доказ, та речовий доказ у виді електронного носія з фіксуванням події кримінальних правопорушень залишити у матеріалах кримінального провадження впродовж усього терміну його зберігання, процесуальні витрати в сумі 3345,72 грн. покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 10.04.2023 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що у 2020-2021 роках працював на будівництві у Київській області, де невідомий йому чоловік, який також працював на тому ж будівництві, запропонував за плату виготовити підроблене посвідчення тракториста-машиніста. Він погодився на таку пропозицію, так як вміє керувати трактором, працює на власній земельній ділянці, є необхідність переганяти трактор з одного населеного пункту в інший, у зв`язку із чим йому потрібне посвідчення тракториста-машиніста. Вказаний невідомий чоловік пояснив йому, що для цього потрібно надати копію його паспорта та фотокартку. Через деякий час він надав вказаному невідомому чоловікові копію свого паспорта та свою фотокартку, а останній виготовив та передав йому підроблене посвідчення тракториста-машиніста. Він знав, що вказане посвідчення тракториста-машиніста є підробленим, оскільки не складав жодних іспитів, не ставив ніде підпису про отримання посвідчення. Разом з тим, він зберігав підроблене посвідчення при собі, та використовував, коли працював на тракторі. 20.03.2023 року о 18 годині він переганяв трактор і рухався по вул. Мічуріна в с. Зведенівка, де його зупинили працівники поліції. При перевірці документів він надав поліцейському підроблене посвідчення. У вчиненому він щиро розкаюється. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2550 грн., заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини, а також має змогу сплатити штраф.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2550 грн.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними проступками, від цих кримінальних проступків потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).

Зміст угоди про визнання винуватості від 10.04.2023 року, укладеної між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; умови, згідно із якими сторони підтверджують, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2550 грн.; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.

Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у пособництві у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою та у використанні завідомо підробленого документа, вірно кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кожного кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 10.04.2023 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Отже, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн., а за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також, остаточне покарання слід визначати на підставі ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 22.03.2023 року накладено арешт на посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , що видане ГУ Держпродспоживслужби у Київській області 11.03.2021 року, категорій А1, А2, В1, яке поміщено до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2009307 (а.с.26-27).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане посвідчення, підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Так, на підставі постанови від 20.03.2023 року, добровільно видане ОСОБА_3 посвідчення тракториста-машиніста на його ім`я, серії НОМЕР_2 , видане ГУ Держпродспоживслужби у Київській області 11.03.2021 року, категорій А1, А2, В1, визнане ст. дізнавачем СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 речовим доказом, та зберігається при матеріалах кримінального провадження (а.с.25).

Вказане посвідчення водія, відповідно до вимог ст.100 КПК України, підлягає знищенню.

Крім того, на підставі постанови від 27.03.2023 року, DVD-R диск з відеозаписами, визнаний ст. дізнавачем СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 речовим доказом (а.с.28).

Місце зберігання вказаного речового доказу у постанові від 27.03.2023 року дізнавачем не зазначено. До матеріалів цього кримінального провадження вказаний речовий доказ під час судового розгляду прокурором не приєднаний, тому не підлягає задоволенню позиція прокурора про зберігання вказаного електронного доказу при матеріалах означеного кримінального провадження впродовж всього часу його зберігання в суді.

Суд вважає, що вказаний електронний доказ, в силу вимог ст.100 КПК України, підлягає знищенню.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.03.2023 року за №1799/23-21 вбачається, що у справі проведено судово-технічну експертизу документів (а.с.29-31). Вартість проведення експертизи становить 3345,72 грн. (а.с.32).

Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 3345,72 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 468, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124, 174 КПК України, на підставі ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 квітня 2023 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 20.03.2023 року, між прокурором у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.

Його ж визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 3345 (три тисячі триста сорок п`ять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.03.2023 року за №1799/23-21.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 22.03.2023 року на посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , що видане ГУ Держпродспоживслужби у Київській області 11.03.2021 року, категорій А1, А2, В1, яке поміщено до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2009307, скасувати.

Речові докази: посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , видане ГУ Держпродспоживслужби у Київській області 11.03.2021 року, категорій А1, А2, В1, та DVD-R диск з відеозаписами знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_7