Справа № 461/2752/23
Провадження № 1-кс/461/3958/23
20.07.2023 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
В обгрунтування внесеного клопотання покликається на те, що вилучені речі, мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, а також може містити інформацію про обставини його вчинення та причетних осіб, а тому є необхідним долучення вилучені речі до матеріалів кримінального провадження з метою використання їх у доказуванні, отримання постійного безперешкодного доступу до них, недопущення їх відчуження, зміни або знищення, а тому просить клопотання задоволити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, оскільки у клопотанні просить суд проводити розгляд справи про накладення арешту на майно у його відсутності та у відсутності прокурора, а також без виклику власника майна. Клопотання підтримує та просить суд таке задоволити.
З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні
В ході проведення досудового розслідування отримано достовірну інформацію стосовно факту збуту зброї та бойових припасів громадянам України військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, в тому числі із залученням сторонніх осіб.
В подальшому в ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетні військовослужбовці частини А НОМЕР_2 яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) та цивільна особа, які на території Яворівського району Львівської області організували схему незаконного придбання, носіння, зберігання з метою збуту, незаконної передачі та збуту бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, яке фактично належить військовій частині, що підтверджуються й іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, в тому числі й проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями та яким на підставі зібраних даних повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в складі організованої групи.
Окрім цього з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, прокурором Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в порядку ст. 36, 41 КПК України дано доручення оперативному підрозділу з метою встановлення осіб (в тому числі військовослужбовців) які можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в яких можуть зберігатись бойові припаси, вибухові речовини, чи інше майно належне військовій частині, збут яких мали на меті здійснити члени вказаної організованої групи, а також можливі факти інших протиправних дій.
В ході виконання доручення оперативними працівниками Управління стратегічних розслідувань у Львівській області ДСР Національної поліції України, оперативно-розшуковими заходами, додатково встановлено можливих співучасників даного злочину з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , до складу якої входить в/ч НОМЕР_3 , а також з числа цивільного населення, за місцем проживання (роботи, служби) та в транспортних засобах яких, можуть зберігатись бойові припаси, вибухові речовини та інше майно належне військовій частині та яке отримане злочинним шляхом, збут яких мали на меті в подальшому здійснити члени вказаної організованої групи, а саме: військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведення санкціонованого обшуку та згідно отриманих даних, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України за фактом того, що службові особи військової частини НОМЕР_1 , зловживають своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, чим спричинили тяжкі наслідки.
Слідчим доведено, що вилучені речі, мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, а також може містити інформацію про обставини його вчинення та причетних осіб, а тому є необхідним долучення вилучені речі до матеріалів кримінального провадження з метою використання їх у доказуванні, отримання постійного безперешкодного доступу до них, недопущення їх відчуження, зміни або знищення.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані. як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ч. 7 ст. 237 КПК України передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно з ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Слідчим доведено, що метою накладення арешту на майно є забезпечення речових доказів.
Арешт вище вказане майно, як тимчасово вилученого майна є розумним та співрозмірним обмеженням права власності щодо виконання завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.
Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.
Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт на речі вилучені 19.07.2023 під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
Виконання ухвали покласти на слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_12 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1