Вирок

Іменем України

24.05.2023 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002761 від 21.10.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

встановив:

21.10.2019 року близько 13:45 год., водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Pegeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Наукова, 62 у м.Львові в напрямку вул. Кульпарківська, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: пункт 1.5 розділу 1, пункт 2.3Б розділу 2, пункт 18.2 розділу 18, які виразилися в тому, що він будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, виконуючи маневр повороту праворуч та виїжджаючи з прибудинкової вулиці, виїхав на праву смугу руху по вул. Наукова поблизу будинку №62 у м.Львові та проїжджаючи регульований пішохідний перехід по якому в цей час справа на ліво, відносно напрямку руху його автомобіля, рухалися пішохід ОСОБА_6 на дозволений зелений сигнал пішохідного світлофора, внаслідок чого відбулася дорожньо транспортна пригода наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , в результаті якої, пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_6 згідно висновку судово медичної експертизи отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки. Вказане ушкодження могло утворитися 21 жовтня 2019 року від контакту з виступаючими частинами автомобіля під час наїзду і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість стверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних.

Аналізуючи досліджені в суді докази та матеріали справи, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. по справі № 759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним злочином, який відноситься до категорії нетяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків для потерпілої, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не числиться, раніше не судимий, є пенсіонером та інвалідом другої групи.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді штрафу, з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову, суд зазначає, що 06.03.2020 року потерпілою подано цивільний позов, в якому вона просить солідарно стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 кошти в сумі 21 108, 33 гривні та судові витрати.

11.03.2020 року від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява про збільшення позовних вимог, просить солідарно стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» кошти в сумі 21 161, 47 гривень та судові витрати. Просила залучити Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» до участі у справі як цивільного співвідповідача у кримінальній справі, так як автомобіль «Pegeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_9 , а його цивільно правова відповідальність застрахована в АТ «Страхова компанія «ТАС».

01.05.2023 року представником потерпілої адвокатом ОСОБА_7 подано заяву про збільшення позовних вимог. В заяві вказує, що на момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 9402780 у Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». Автомобіль не був власністю обвинуваченого ОСОБА_4 , однак він керував ним на законних підставах. 17.09.2020 року ОСОБА_6 подала до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування на загальну суму 21161,47 грн. В цю суму включені витрати на лікування: 14950,00 гривень вартість імплантів для остеосинтезу, 149,50 гривень комісія банку за проведений платіж за імпланти, 6061,97 гривень вартість медикаментів. Відповідно до угоди №96 від 04.11.2019 року, замовник ОСОБА_10 отримав від Громадської організації « Львівський центр соціального захисту та реабілітації осіб з інвалідністю «Созарін» на корить ОСОБА_6 ходунки. Термін повернення 04.02.2020 року. Отже, реабілітація потерпілої тривала від 21.10.2019 до 04.11.2020 року. Просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» витрати понесені на лікування в розмірі 21161,47 гривень, страхове відшкодування у зв`язку з лікуванням у розмірі 2500,80 гривень, страхове відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 34045,08 гривень. Просить цивільний позов задоволити, а в частині вимог про стягнення шкоди з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 залишити без розгляду.

10.05.2023 року від цивільного відповідача АТ Страхова Група «ТАС» надійшов відзив на цивільний позов, в якому вказує, що не всі медикаменти, які були придбані цивільним позивачем, містяться у виписках лікаря, як такі що були призначені лікарем (квитанції №29651 від 30.10.2019, №35324 від 24.10.2019, №29649 від 30.10.2019, від 24.10.2019 ( в частині 66,10 грн.). Звертає увагу, що комісія в розмірі 149, 50 грн., не може бути відшкодована оскільки відносить до необґрунтованих витрат. Щодо позовних вимог про стягнення витрат пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 34 045, 08 грн., зазначає , що представником цивільного позивача в заяві про збільшення позовних вимог проводить розрахунок виплати по тимчасовій втраті працездатності, беручи в основу такого розрахунку розмір пенсії позивача за віком, в той час доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Таким чином, належний потерпілій особі розмір страхового відшкодування, який пов`язаний із лікуванням цивільного позивача, складає 20 784, 19 грн. Водночас, позовні вимоги в частині стягнення витрат пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності потерпілою особою в розмірі 34 045,08 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Суд дослідивши цивільний позов та додані до нього документи, а також відзив поданий цивільним відповідачем, приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З частини 2 статті 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»(далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України№ 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зістаттею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно достатті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Учасниками не заперечується, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_9 .

Хоча в матеріалах справи наявний листок непрацездатності серії АДУ №275456, згідно якого ОСОБА_4 перебував на лікарняному з 11.10.2019 року по 13.11.2019 року, а тому ОСОБА_4 21.10.2019 року не виконував трудових (службових) обов`язав. Однак, такі доводи цивільного відповідача ОСОБА_9 суд оцінює критично, так як не доведеним є факт неправомірного заволодіння ОСОБА_4 транспортним засобом, що відповідно до частини третьої статті 1187 ЦК України покладало б відповідальність на нього. Так як цивільним позивачем заявлено клопотання про залишення без розгляду цивільний позов в частині вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , то такі підлягають залишенню без розгляду.

Згідно полісу №АМ/9402780 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль Peugeot Partner державний номерний знак НОМЕР_1 та цивільну відповідальність ОСОБА_9 (страхувальник) було застраховано у АТ «Страхова група «ТАС», а не обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В матеріалах справи наявний наданий Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» перелік медикаментів, які використовувались і були придбані за власний кошт потерпілої в період стаціонарного лікування в 2 му травматологічному відділенні з 21.10.2019 07.11.2019 року.

Так у матеріалах справи містяться фіскальні чеки, якими підтверджені витрати на лікування потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 21 161, 47 гривень.

Суд частково погоджується з наданим представником цивільного відповідача розрахунком витрат на лікування ОСОБА_6 .

Згідно фіскальних чеків, які містяться в матеріалах справи потерпілою в період з 21.10.2019 по 14.11.2019 було придбано: сабельник, німесил, троксевазан мазь, мінеральна вода, пакет, порошок гала, мило, пакет.

Однак такі медикаменти, продукти та інші речі побутового вжитку не містяться в переліку медикаментів, які використовувались і були придбані за власний кошт потерпілою в період стаціонарного лікування в 2 му травматологічному відділенні з 21.10.2019 07.11.2019 року, а тому не є документально підтвердженими.

Таким чином, суд вважає документально підтвердженим розмір витрат на лікування цивільного позивача у розмірі 21 048, 97 гривень.

Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Судом встановлено, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №28797, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в ургентному порядку в період з 21.10.2019 по 07.11.2019 ( 18 днів).

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 21.10.2019 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 4173,00 гривень. Мінімальний розмірі виплати у зв`язку з лікуванням потерпілої становитиме 139,10 гривень (1 день х4173/30=139,10 грн.).

Таким чином, розмір страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілої ОСОБА_6 становить 2503, 80 гривень ( 139,10 грн. х 18 днів=2503,80 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення витрат пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності потерпілою особою в розмірі 34 045, 08 гривень, суд зазначає наступне.

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність може бути спричинена:

-фізичною нездатністю особи здійснювати трудову діяльність (хвороба, травма, вагітність та пологи);

-неможливістю працювати у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за іншим членом сім`ї (хворою дитиною; хворим членом сім`ї; за дитиною до трьох років; за дитиною до досягнення трьох річного віку або дитиною-інвалідом до 16 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною);

-неможливістю працювати у зв`язку із настанням обставин, спричинених діями державних органів (карантин, накладений органами санітарно-епідеміологічної служби).

Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Випадком тимчасової непрацездатності є тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - "стати до роботи". У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається. При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Представник потерпілої ОСОБА_6 при розрахунках страхового відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності вказує, що реабілітація ОСОБА_6 тривала від 21.10.2019 до 04.02.2020, тобто 106 днів. Розмір доходу за один день потерпілої ОСОБА_6 становив 321,18 гривень. Виходячи з даних довідки про виплату пенсії середній дохід ОСОБА_6 за березень жовтень 2019 року становить 9635,29 гривень.

Представник цивільного позивача в основу розрахунку виплати по тимчасовій втраті працездатності бере розмір пенсії позивача за віком.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Однак матеріали справи не містяться довідки про виплату пенсії ОСОБА_6 , що позбавляє суд можливості визначити середній дохід та дохід за один день потерпілої.

Судом встановлено, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №28797, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в ургентному порядку в період з 21.10.2019 по 07.11.2019 ( 18 днів). 07.11.2019 року виписана на амбулаторне лікування за місцем проживання. На момент виписки стан пацієнтки задовільний. Рекомендовано: виключити фізичне навантаження на травмовану кінцівку на три місяці.

Наявна в матеріалах справи угода Громадської організації «Львівський центр соціального захисту та реабілітації осіб з інвалідністю «Созарн» №96 від 04.11.2019 року про надання у тимчасове користування засобів реабілітації не може вважатися належним підтвердженням періоду тимчасової втрати працездатності потерпілою ОСОБА_6 .

Враховуючи вище викладене, суд позбавлений можливості визначити розмір страхового відшкодування потерпілій у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, адже представник цивільного позивача не надав доказів щодо доходу позивачки та належних доказів, які б підтверджували період тимчасової непрацездатності потерпілої.

Таким чином, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Крім цього, в матеріалах справи мітиться заява представника потерпілої від 16.09.2022 року про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпіла ОСОБА_6 зазнала вимушених матеріальних витрат на правову допомогу. Зазначені витрати підтверджуються: копією договору про надання правничої допомоги №б/н від 10.12.2019 року; копією замовлення від 10.12.2019 року про надання послуг; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1375; актом приймання передачі послуг від 28.02.2022 року; квитанцією до прихідного касового ордеру від 28.02.2022 року.

Беручи до уваги всі обставини розгляду кримінального провадження, в ході якого адвокатом здійснювалось представництво інтересів потерпілої ОСОБА_6 , а також позицію потерпілої та її представника про те, що з обвинуваченого слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 гривень, так як такі частково уже відшкодовані ОСОБА_4 суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої 1500,00 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 28.02.2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави витрати за проведення експертиз, які підтверджені довідками про витрати на їх проведення, на загальну суму 7536,00 гривень.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Запобіжний захід до обвинуваченого за даним кримінальним провадженням не обирався.

Арешт накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2019 року у справі №461/8001/19 на автомобіль марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 скасувати.

Цивільний позов в частині вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Цивільній позов ОСОБА_6 в частині вимог до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_6 витрати понесені на лікування у розмірі 21 048 (двадцять одна тисяча сорок вісім) гривень 97 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у зв`язку з лікуванням у розмірі 2 503 (дві тисячі п`ятсот три) гривні 80 копійок.

В іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на правову допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судових авто технічних експертиз та судової транспортно трасологічної експертизи в загальній сумі 7536 гривень 00 копійок.

Речові докази:

-автомобіль марки «Pegeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 передати власнику ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1