Справа № 635/1075/23
Провадження № 1-кп/635/114/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Колегія суддів Харківського районного суду Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001675 від 04.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що на сьогоднішній день виникла необхідність продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що Київським районним судом м. Харкова від 19.01.2023 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.02.2023 включно, а зміна запобіжного заходу на більш м`який може перешкодити судовому розгляду обвинувального акту. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , можуть вчинити дії, які містять ризики, передбачені вимогами ст. 177 КПК України. Вищевказані обставини, а також те, що ОСОБА_7 ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке полягало у здійсненні збору та передачі інформації про наявність, пересування сил та засобів ЗСУ на території Харківського регіону учасникам терористичної організації «ЛНР», які діють у складі збройних формувань РФ, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких підтверджено вищезазначеними судовими рішеннями.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведення прокурором наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, вважаючи клопотання безпідставним та необгрунтованим, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 30.08.2022 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави. Надалі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 неодноразово продовжувався, останній раз до 06.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 24.09.2022 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави. Надалі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, останній раз до 06.08.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 06.08.2023.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинувачених переховуватись від суду.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує дані про особу обвинувачених, які не працюють, раніше не судимі. Доказів наявності захворювань у обвинувачених та міцних соціальних зв`язків, суду не надано.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інкримінується злочин, покарання за який передбачено на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі, з конфіскацію майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі не застосування запобіжного заходу, є підстави вважати, що обвинувачені можуть виїхати за межі території України та переховуватись від суду.

Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженими до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачені перебуваючи на свободі можуть переховуватися від суду.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, який став підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведений прокурором, не зник та продовжує існувати, та виправдовує тримання останніх під вартою.

Ризики передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України на теперішній час не доведені.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, колегія суддів приходить до висновку про неможливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеного ризику, зокрема домашній арешт. Однак, враховуючи існування зазначеного ризику та з метою його запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність наведених обставин, а також введення на території України воєнного стану, застосування більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України. Тому, суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановити 60 днів, тобто до 24 вересня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а особами, що утримуються під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.07.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3