ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7855/22 Номер провадження 11-кп/814/1583/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2022 року за №0002338, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, безробітного, неодноразово судимого, останній раз

29 травня 2015 року Московським районним судом м. Харків за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24 липня 2022 року приблизно о 16 годині 08 хвилин біля магазину «Весна» по вул. Ахієзерів, 36 у м. Харків в умовах воєнного стану, діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед ТМ «Titan Tornado GC 13091680», вартістю 1 745 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 грудня 2022 року й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував рішення про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та при призначенні покарання не врахував те, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив умисний тяжкий злочин з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, який має високу суспільну небезпеку, неодноразово судимий переважно за аналогічні корисливі злочини, за що відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, щиро не розкаявся, не виявивши готовності нести справедливе покарання, натомість викрадене ним майно повернуто не у зв`язку із його волевиявленням, а внаслідок діяльності поліції.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який підтвердив те, що він вчинив крадіжку, за яку його засуджено місцевим судом, і просив урахувати те, що він має дружину, яка перебуває в стані вагітності, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування першою судовою інстанцією положень ст.75 КК України, внаслідок чого призначення обвинуваченого надто м`якого покарання, колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який судимий, має місце реєстрації, за яким проживає, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, позиції потерпілого, наявності обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутності обставин, які його обтяжують.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте, місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, так як не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з урахуванням того, що обвинувачений неодноразово судимий (4 рази), у тому числі за умисні тяжкі злочини проти власності із застосуванням насильства, між тим, після відбуття тривалих строків покарань у місцях позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив новий тяжкий корисливий злочин, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення (а.п.33-34). Згідно з матеріалами провадження обвинувачений ніде не працює і суспільно-корисною працею не займається.

Не дав належної оцінки суд першої інстанції й індивідуальному ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його фактичним обставинам, а саме те, що обвинувачений здійснив посягання на майно потерпілого за надскладного для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, коли люди згуртувались, використовуючи, в тому числі власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу й виживання.

Наведені вище обставини значно підвищують, як суспільну небезпечність учиненого злочину, так і особи ОСОБА_7 .

Посилання ж у оскаржуваному вироку на позицію потерпілого в контексті застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України є безпідставними, оскільки потерпілий не висловлював думку з приводу призначення покарання ОСОБА_7 , а в клопотанні лише просив здійснювати судове провадження за його відсутності (а.п.9). При цьому, повернення викраденого майна потерпілій стороні здійснено завдяки діяльності поліції, а не волевиявленню обвинуваченого (а.п.31).

Окрім того, місцевий суд урахував одні й ті ж обставини, як при призначенні ОСОБА_7 покарання, так і в ході вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є явно недостатнім.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у вигляді щирого каяття, то в цій частині вони є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Однак, на переконання апеляційного суду, наявність цієї обставини, що пом`якшує покарання, попри це, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, з огляду на всі зазначені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, сама по собі не вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що застосування положень ст.75 КК України до ОСОБА_7 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення останньому невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_7 .

Тому, оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин вчинення в умовах воєнного стану повторно (вчетверте), особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, у тому числі за тяжкі злочини проти власності із застосуванням насильства, відбував тривалі строки покарання у місцях позбавлення волі, проте продовжує вести системний злочинний спосіб життя (а.п.33-34), не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.35-36), має дружину, яка перебуває в стані вагітності, проживає за місцем реєстрації (а.п.28-29), наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України також немає.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 грудня 2022 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4