Справа № 191/5132/18
Провадження № 1-кп/191/429/18
У Х В А Л А

іменем України

07 червня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000033 від 17 квітня 2018 року, відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2017 ОСОБА_4 наказом №67/ОС-17 начальника державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» призначений на посаду т.в.о. начальника медичної частини - лікаря державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)». 29.09.2017 на ОСОБА_4 наказом №127/ОС-17 начальника державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» покладено виконання обов`язків начальника медичної частини - лікаря державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)». У своїй роботі керується посадовими інструкціями установи та законодавством України.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 посадової інструкції начальника медичної частини, затвердженої в.о. начальника державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» 03.07.2017, з якою ОСОБА_4 ознайомлений під підпис, здійснює планування роботи медичної частини. Затверджує у начальника установи план роботи медичної частини, графік роботи медичного персоналу, розпорядок роботи медичної частини, правила внутрішнього розпорядку медичної частини, затверджує посадові інструкції персоналу медичної частини; планує роботу працівників медичної частини на основі плану роботи медичної частини та вказівок начальника установи та контролює її здійснення. Розподіляє обов`язки серед медперсоналу медичної частини, контролює їх виконання.

02.06.2017 згідно з наказом №67/ОС-17 з 03.06.2017 на посаду рентгенолаборанта медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» призначений ОСОБА_5 на 0,5 ставки.

В кінці січня місяця 2018 року, більш точної дати не встановлено, рентгенолаборант медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_5 повідомив в.о. начальника медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про намір не виходити на робоче місце до державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» в лютому місяці 2018 року. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а саме заробітною платою рентгенлаборанта медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_5 , та, не оформлюючи будь-яких документів, надав свою згоду.

В період часу з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_5 на робоче місце не виходив і обов`язки рентгенолаборанта медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» не виконував.

Перебуваючи на своєму робочому місці, в медичній частині державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)», розташованої за адресою Дніпропетровська область, Синельниківський район, сел. Шахтарське, вул. Миру, 1, не оформлюючи будь- яких документів про відпустку рентгенолаборанта медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)», в.о. начальника медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_4 в період часу з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, будучи посадовою особою, виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, реалізуючи свій злочинний умисел на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, усвідомлюючи, що табелі обліку робочого часу установи є підставою нарахування заробітної плати працівникам медичної частини установи, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, в порушення ст. ст. 94, 97 Кодексу законів про працю України, посадової інструкції, достовірно знаючи, що рентгенолаборант медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» без поважної причини не виходить на робоче місце і не виконує покладені обов`язки, умисно, особисто вніс до табелів обліку робочого часу медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» за лютий місяць 2018 року данні про те, що рентгенолаборант медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_5 перебував на робочому місці і виконував покладені обов`язки.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, з метою поліпшення майнового становища, збільшення доходів рентгенлаборанта медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_5 умисно, не повідомляючи керівництво установи про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці, надав табель обліку робочого часу медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» за лютий місяць 2018 року до бухгалтерії державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» для складання розрахунково-платіжних відомостей на виплату заробітної плати працівників державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» за вказаний період часу, який в подальшому став підставою нарахування заробітної плати рентгенолаборанту медичної частини державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_5 за лютий місяць 2018 року в сумі 2 730,09 грн., таким чином розтратив грошові кошти державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)», на користь інших осіб.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 191 КК України як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, таза ч. 1 ст. 366 КК України як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (службове підроблення).

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у зв`язку з тим, що на даний час закінчилися строки притягнення його до кримінальної відповідальності і просив закрити справу.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, минули такі строки, зокрема:п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Як вбачається з ч.4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Законодавцем за ч.2 ст.191 КК України передбачене покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, у зв`язку з чим інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким.

За ч.1 ст.366 КК України законодавцем передбачене покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, у зв`язку з чим інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким.

З моменту вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, тобто з лютого 2018 року по теперішній час, минуло більше п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до обвинувального акту, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено в лютому 2018 року. Від явки до органів слідства, прокуратури та суду ОСОБА_4 не ухилявся та не переховувався, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, не зупинялися та не переривалися, а також обвинувачений не притягався до кримінальної відповідальності.

Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України закінчився.

У Постанові ВС від 11.11.2020 року по справі № 455/229/17 зазначено, що дотримання умов, передбачених ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть у разі невизнання вини останнім.

Після заявленого обвинуваченим та підтриманого прокурором клопотання, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть пред`явленого йому обвинувачення, наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав та право заперечувати проти закриття провадження, поза об`єктивним сумнівом переконався в істинності та добровільності його позиції щодо заявленого клопотання, а також щодо надання ним згоди на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням і після роз`яснення йому наслідків такого закриття при відсутності реабілітуючих обставин, наполягав на задоволенні клопотання, у зв`язку з чим суд вважає, що на підставі наведених обставин клопотання підлягає задоволенню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Керуючисьст.49 КК України, ст.285,286,314, 373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000033 від 17 квітня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, - закрити.

Речові докази -вилучені документи щодо графіку робочого часу лікаря ОСОБА_5 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1