ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/289/23 Справа № 712/8395/18 Категорія: п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського райсуду м. Черкаси від 27.02.2023 р. у кримінальному провадженні № 0006310 від 03.08.2016 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою закрите кримінальне провадження № 0006310 відносно ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1980,00 грн.

Суд першої інстанції в постанові вказав, що 2.08.2016 р. приблизно о 19:00 год. ОСОБА_10 , керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Polo» р/номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Черкаси по вул. Смілянська від вул. Хоменка у напрямку до вул. 30 років Перемоги, була неуважною та в порушення вимог п. п. 2.3. б) та 13.1 ПДР України, своєчасно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, неподалік буд. № 121 не дотримавшись безпечної дистанції допустила зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2107» р/номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався попереду у попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» р/номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №04-01/43 від 12.10.2017 р., отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу з відривом суглобової губи лопатки та розташування волокон сухожилку надосного м`язу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травми голови зі струсом головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, спричинення ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 2.3. б) та 13.1 ПДР України.

Суд першої інстанції, з посиланням на ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., рішення ЄСПЛ від 10.12.2020 р. у справі «Чернов проти України», заява № 16432/10 та ст. 19 КПК України застосував вимоги п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України тазакрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України, тому що дійшов висновку, що існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили по тому самому обвинуваченню.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд обґрунтував своє рішення тим, що неможливо громадянина двічі притягувати до відповідальності за одне й теж саме кримінальне правопорушення.

Так, 12.12.2016 р. набрала законної сили постанова Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р. у справі № 711/9445/16-п, провадження № 3/711/1828/16, якою ОСОБА_10 визнано винною в порушенні ст. 124 КУпАП. Вказаною статтею передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Водночас, 19.07.2018 р. до Соснівського райсуду м. Черкаси скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006310 відносно ОСОБА_10 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто, до адмінвідповідальності ОСОБА_10 притягнута за порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, в даному випадку пошкоджено автомобіль «ВАЗ-2107» р/номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 .

Тоді як підставою для притягнення до кримінальної відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Завдання потерпілій таких тілесних ушкоджень підтверджено проведеними судово-медичними експертизами як під час досудового розслідування (висновок судово-медичної експертизи № 04-01/43 від 12.10.2017), так і під час судового розгляду (висновок комісійної судово-медичної експертизи № 1241/3 від 19.09.2022).

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

П. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається у разі якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Таким чином, умовою для закриття кримінального провадження є факт існування вироку по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили.

Однак дана умова не виконана, оскільки адміністративна та кримінальна це різні види відповідальності, а, крім того, склад правопорушень у адміністративному та кримінальному правопорушеннях різний.

Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Такі порушення кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 370, 411, 413 КПК України перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому відповідно до ст. 412 КПК України є істотними.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції закрив кримінальне провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України, так як існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню.

Проте, в даному випадку, вироку суду по тому самому обвинуваченню не існує, а тому кримінальне провадження, на думкупредставника потерпілої, закрито незаконно.

Місцевий суд своє рішення обґрунтував наявністю Постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р., згідно якої на ОСОБА_10 накладено адмінстягнення за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Наявність даної постанови не є підставою для закриття кримінального провадження.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд та іншого майна. Спричинення тілесних ушкоджень вказана норма не передбачає.

Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто це два абсолютно різні «обвинувачення». Об`єктом адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП є заподіяння майнової шкоди транспортному засобу та іншому майну. Об`єктом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України є життя і здоров`я потерпілої. Потерпілою особою в рамках адмінсправи є власник автомобіля (водій) ОСОБА_11 . Петренко ОСОБА_12 не була потерпілою під час розгляду адмінсправи. Так само і власник автомобіля (водій) ОСОБА_11 не є потерпілим у кримінальному провадженні. Під час адміністративного провадження ОСОБА_10 не «обвинувачувалась» у спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Цьому підтвердженням є постанова Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р. Спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості їй було пред`явлено лише в межах кримінального провадження.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що це одне й те ж обвинувачення, за яке ОСОБА_10 начебто фактично відбула покарання (як зазначено в ухвалі суду ). Це два різних складу «злочину». Завдяки ухвалі суду ОСОБА_10 незаконно звільнена від кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу та у мотивувальній частині вказаної ухвали зазначити, що у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження відповідно до висновку комісійної судової - медичної експертизи проведеної ДСУ «Головне бюро Судово-медичної експертизи МОЗ України» № 461/21 від 22.08.2022 р., які є наслідком травм, отриманих внаслідок ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р., а саме перелом дужки першого грудного хребця справа без зміщення, що відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому потрібен період часу, що перевищує 21 день та черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р. у справі № 711/9445/16-п, провадження № 3/711/1828/16 ОСОБА_10 визнано винною в порушенні п. п. 13.1, 2.3 «б» ПДР України та вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р. приблизно о 19 год. 00 хв. в м. Черкаси по вул. Смілянська, 122 за участю автомобіля Фольцваген Поло р/номер НОМЕР_1 під її керуванням та автомобіля ВАЗ-2107 р/номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 та накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір. Вказана постанова суду вступила в законну силу 12.12.2016 р. Штраф та судовий збір відповідно до постанови суду ОСОБА_10 сплачено в повному обсязі в строки відповідно до вимог чинного законодавства України.

На думку захисника, місцевий суд законно, з дотриманням правової позиції, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 р. у справі 1- 464/2008 провадження № 13-17зво21 та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практики ЄСПЛ закрив на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження №0006310 щодо ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Але всупереч вимог чинного законодавства України, в ухвалі суду помилково зазначені тілесні ушкодження, які не відносяться до факту ДТП та отримані потерпілою в невстановленому місці при інших обставинах чим ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р.

А саме в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду зазначено, що в результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №04-01/43 від 12.10.2017 р., отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу з відривом суглобової губи лопатки та розташування волокон сухожилку надосного м`язу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; травми голови зі струсом головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проте, зазначений висновок судово-медичної експертизи №04-01/43 від 12.10.2017 р. є неналежним доказом у справі та не може бути покладено в основу ухвали суду по причині того, що ухвалою Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.12.2021 р. у даній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої було доручено ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи проведеної ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 461/21 від 22.08.2022 р. у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які є наслідком травм отриманих внаслідок ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р., а саме перелом дужки першого грудного хребця справа без зміщення, що відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому потрібен період часу, що перевищує 21 день та черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до наведеного вище, вимог чинного законодавства України захисник вважає, що саме зазначені тілесні ушкодження, які встановлені у ОСОБА_8 відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи проведеної ДСУ «Головне бюро Судово-медичної експертизи МОЗ України» № 461/21 від 22.08.2022 р. повинні бути зазначені в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.02.2023 р. у кримінальній справі № 712/8395/18, відповідно до якої кримінальне провадження №0006310 відносно ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції в частині тілесних ушкоджень, які були отримані потерпілою ОСОБА_8 , не відповідають фактичним тілесним ушкодженням, які викладені у висновку комісійної судово-медичної експертизи проведеної ДСУ «Головне бюро Судово-медичної експертизи МОЗ України» № 461/21 від 22.08.2022 р., тому ухвала суду підлягає зміні в мотивувальній частині саме в частині отриманих тілесних ушкоджень.

У запереченні захисника ОСОБА_9 на апеляційні скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 та прокурора висловлює думку щодо необхідності залишення ухвали суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги і не заперечували щодо задоволення апеляцій один одного, але заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляцію захисника ОСОБА_9 із вказаних у ній підстав та заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_7 та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 до задоволення не підлягає, а апеляційні скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 та прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

На переконання апеляційного суду ці вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції застосував вимоги п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України тазакрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України, тому що дійшов висновку, що існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили по тому самому обвинуваченню. Приймаючи таке рішення суд послався на ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., рішення ЄСПЛ від 10.12.2020 р. у справі «Чернов проти України», заява № 16432/10 та ст. 19 КПК України

Проте на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не повністю встановив всі обставини справи та не врахував їх під час прийняття остаточного рішення.

Вивченням матеріалів справи апеляційний суд встановив, що дійсно постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р. по справі № 711/9445/16-п, провадження № 3/711/1828/16 (яка набрала законної сили 12.12.2016 р.), ОСОБА_10 була визнана винною в порушенні п. п. 13.1, 2.3 «б» ПДР України та її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме за скоєння ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р. приблизно о 19:00 год. в АДРЕСА_1 за участю автомобіля Фольцваген Поло р/номер НОМЕР_1 під її керуванням та автомобіля ВАЗ-2107 р/номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., який вона сплатила в строк відповідно до вимог чинного законодавства (матеріали адміністративної справи № 3/711/1828/16).

Разом з тим, відповідальність за ст. 124 КУпАП встановлена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В той же час, 3.08.2016 р. органом досудового розслідування до ЄРДР за № 0006310 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та розпочате досудове розслідування. 20.07.2018 р. обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні надійшов до Соснівського райсуду м. Черкаси за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, до адміністративної відповідальності ОСОБА_10 притягнута за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме автомобіля «ВАЗ-2107» р/номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , а до кримінальної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Крім того, склад учасників у адміністративній справі та у кримінальному провадженні істотно відрізняється, а саме у першому випадку потерпілим є власник автомобіля ОСОБА_11 , якому пошкодженням автомобіля завдано матеріальну шкоду (про відшкодування моральної шкоди він не ставив питання), а у кримінальному провадження тілесні ушкодження середньої тяжкості були завдані іншій особі ОСОБА_8 , яка заявила цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є суспільно небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень відповідної тяжкості або смерть потерпілого чи кількох осіб. З матеріалів провадження вбачається, що тілесні ушкодження середньої тяжкості були вперше встановлені у потерпілої ОСОБА_8 висновком судмедексперта № 02-01/455 від 13.07.2017 р., тобто через значний проміжок часу (більше чим 7 місяців) після розгляду адміністративної справи, що стало підставою для поновлення досудового розслідування та саме кримінального переслідування обвинуваченої. До того ж характер тілесних ушкоджень, їх ступінь тяжкості та причинно-наслідковий зв`язок були предметом неодноразової та тривалої перевірки як органом досудового розслідування так і судом першої інстанції (матеріали кримінального провадження № 0006310 від 3.08.2016 р.).

Ці обставини не були відомі та не могли бути відомі посадовій особі, як складала протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_10 та суду при прийнятті рішення у адміністративній справі, а тому посилання суду першої інстанції на рішення ЄСПЛ від 10.12.2020 р. у справі «Чернов проти України» апеляційний суд вважає неревалентним.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_10 двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Твердження захисника ОСОБА_9 , викладене в його апеляційній скарзі про те, що місцевий суд законно, з дотримання правової позиції, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 р. у справі 1-464/2008, провадження № 13-17зво21 та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., практики ЄСПЛ закрив на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Статтею 4 Протоколу № 7 до Конвенції визначено, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, спричинило смерть однієї або кількох осіб (стаття 286).

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць тощо (стаття 124).

Суд першої інстанції встановив, що внаслідок порушення ПДР України водієм ОСОБА_10 сталася ДТП, в результаті якої пасажиру ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також були пошкоджені автомобілі.

У зв`язку із тим, що на час перегляду законності постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 01.12.2016 р. за якою ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, даних про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності у суду апеляційної інстанції не було, то постанова Придніпровського райсуду м. Черкаси від 1.12.2016 р., якою ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постановою Черкаського апеляційного суду від 19.11.2021 р. було залишено без змін (матеріали адміністративної справи № 3/711/1828/16).

Відповідно до висновку ККС ВС (провадження № 51-2978 км 18) при вирішенні питання чи є порушення принципу «non bis in idem», тобто, бути притягненим двічі до юридичної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, слід мати на увазі, що кримінальне провадження стосується саме наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що не передбачає диспозиція ст. 124 КУпАП, а тому відсутнє порушення ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р..

Посилання у скарзі захисника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року (провадження №13-17зво21) є нерелевантним, оскільки вона стосується правової ситуації, обставини якої є відмінними від даного кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, щовсупереч вимог чинного законодавства України в ухвалі Соснівського райсуду м. Черкаси помилково зазначено тілесні ушкодження, які не відносяться до факту ДТП та отримані потерпілою в невстановленому місці при інших обставинах чим ДТП, яке відбулося 2.08.2016 р., то апеляційний суд не може надати їм оцінку у зв`язку з тим, що судом першої інстанції допущені істотні порушення норм КПК України, які є безумовною підставою для скасування судового рішення та нового судового розгляду, проте вважає необхідним зазначити, що при новому розгляді це твердження підлягає перевірці судом.

Відповідно до ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, тому що в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_10 двічі була притягнута до кримінальної відповідальності, а своє рішення суд першої інстанції побудував на суперечливих доказах про її притягнення до кримінальної відповідальності у 2016 р. за ті самі дії.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню оскільки невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є в тому числі неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а тому апеляції прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню.

Такі порушення кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 370, 411 та 413 КПК України, перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому відповідно до ст. 412 КПК України є істотними.

У зв`язку з тим, що судове рішення підлягає скасуванню, але суд першої інстанції не розглянув пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення по суті, то апеляційний суд також позбавлений можливості прийняти будь-яке остаточне рішення по суті обвинувачення.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, згідно вимог ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно вірно встановити фактичні обставини справи, належним чином дати оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, ретельно перевірити доводи, викладені у апеляційних скаргах, дати їм оцінку в сукупності з іншими доказами та в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 411, 412, 413 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Соснівського райсуду м. Черкаси від 27.02.2023 р., якою закрито кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Апеляційні скарги прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді