Справа № 336/4065/22
Провадження № 1-кп/336/364/2023
ВИРОК

іменем України

21 липня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжі, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001067 від 19.07.2021 року, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, на утриманні малолітніх дітей чи інших осіб не має, не працюючого, освіта середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17.01.2017 року, вироком Херсонського міського суду Херсонської області, за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді 3 місяців арешту;

- 09.03.2017 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді 6 місяців арешту, звільнився 29.09.2017 року;

- 20.12.2017 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області, за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді 6 місяців арешту, звільнився 06.08.2018 року;

- 19.03.2019 року Голопристанським районним судом Херсонської області, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці;

- 03.07.2019 року Голопристанським районним судом Херсонської області, за ч. 1 ст. 263 КК України засуджений до покарання у вигляді у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці;

- 27.04.2021 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області, за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ;

потерпіла ОСОБА_5 ;

обвинувачений ОСОБА_3 ;

захисник ОСОБА_6 ;

в с т а н о в и в:

19 липня 2022 року, приблизно о 15:50, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, у умовах воєнного стану, знаходячись у приміщенні кафе «Рибка», за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чарівна, 133, шляхом вільного доступу, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, таємно викрав зі столу мобільний телефон «Sony Xperia G3312» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім картою мобільного оператора «Київстар», номер НОМЕР_3 , вартість якого відповідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/108-22/8074-ТВ від 04.08.2022 складає 600,00 грн., який належить ОСОБА_5 , після чого покинув приміщення кафе. У подальшому, біля б. 127, на вул. Чарівній в м.Запоріжжі був затриманий перехожими та потерпілою та працівниками поліції.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно обвинувального акту, заволодівши телефоном за вищевикладених обставин, ОСОБА_3 , направився до виходу з кафе, але його дії були помічені потерпілою ОСОБА_5 , яка повідомила про це ОСОБА_3 , заявила йому, що телефон належить їй, наполягала на його поверненні, незважаючи на це ОСОБА_3 втік з кафе, тим самим отримав можливість розпорядитися телефоном на власний розсуд.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів визнав частково, суду пояснив, що 19.07.2022 року зайшов до кафе «Рибка» на вул. Чарівна, 133. та замовив собі горілку. Випиваючи він помітив, що на столі біля барної стійки лежить телефон, який він вирішив вкрасти. В той час у кафе зайшло багато відвідувачів, продавчиня відвернулася, відволіклася від телефону, розливала пиво, обслуговувала відвідувачів. ОСОБА_3 спостерігав за обстановкою в кафе, впевнився, що ніхто не звертає увагу на нього та не спостерігає за його діями, таємно взяв телефон приховав його руками, непоміченим вийшов з кафе та пішов геть. Пройшов доволі далеко, вийшов на вулицю Чарівну, де було багато перехожих, машин і вже був впевнений, що він непомітно вкрав телефон, він вже розібрався, що телефон має пароль. Проте зненацька на нього налетіла потерпіла та за допомоги перехожих військовослужбовців його було затримано, та вони викликали поліцію. Потерпіла не подавала йому знаків, не кричала, не вимагала повернути телефон, він був твердо впевнений, що уникнув небезпеки та вдало завершив таємне викрадення. ОСОБА_3 пояснив, що переїхав з окупованого та той час Херсона, був у скрутному матеріальному становищі і вирішив вкрасти телефон, щоб виручити за нього кошти на життя.

За вказаних обставин вважає, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковані його дії по вказаному факту за ч. 4 ст. 186 КК України і такі підлягають перекваліфікації на ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки ним було вчинено таємне викрадення чужого майна.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому ним злочині передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, його вина повністю та об`єктивно підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду показаннями потерпілих та іншими доказами, зокрема:

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 19.07.2022 року працювала продавчинею у кафе «Рибка». Вдень в кафе було багато відвідувачів, свій телефон вона поклала на стіл біля барної стійки та обслуговувала покупців. Згодом помітила, що її телефон відсутній. Вона вибігла з кафе та побігла в сторону вул. Чарівної, пробігши достатньо велику відстань здалеку помітила ОСОБА_3 в якому впізнала відвідувача кафе, та вирішила його наздогнати, оскільки вважала, що саме він вкрав її телефон. Наздогнавши ОСОБА_3 потерпіла почала його штовхати, валити на землю, кричати, вимагала повернути телефон. Цю подію помітили випадкові перехожі, якими виявилися військовослужбовці, які допомогли їй затримати ОСОБА_3 . Телефон лежав на дорозі, оскільки він випав у момент, коли потерпіла його наздогнала. Потерпіла стверджувала, що ні в кафе, ні наздоганяючи ОСОБА_3 вона не обізвалася до нього та не повідомила, що вона викрила його у момент крадіжки.

Свідок ОСОБА_7 у суді пояснив, що 19.07.2022 року допоміг дівчині затримати крадія, у якого був вилучений її телефон. Упізнав ОСОБА_3 та вказав на нього як на затриману ним особу.

Свідок ОСОБА_8 у суді пояснив, що 19.07.2023 року на вул. Чарівній в м. Запоріжжі ним був затриманий ОСОБА_3 на якого як на крадія вказала потерпіла, телефон потерпілої був при ньому.

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснив, що 19.07.2023 року на вул. Чарівній в м. Запоріжжі ним був затриманий ОСОБА_3 на якого як на крадія вказала потерпіла, телефон потерпілої був при ньому.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що 19.07.2022 року допоміг дівчині затримати крадія, у якого був вилучений її телефон. Упізнав ОСОБА_3 та вказав на нього як на затриману ним особу.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.07.2022 року, потерпіла ОСОБА_5 заявила про відкрите викрадення у неї мобільного телефону, проте у судовому засіданні пояснила, що викрадення телефону не було нею помічене, переслідуючи ОСОБА_3 вона не подавала йому сигналів про те, що він викритий нею як крадій телефону (а.с. 136).

На питання прокурора, чому вона змінила свою позицію і дала свідчення, які відрізняються від іі свідчень на досудовому розслідування, потерпіла пояснила, що відповідають дійсності саме її пояснення у суді. Події на досудовому розслідування не запам`яталися нею через хвилювання.

Згідно відомостей протоколу огляду від 19.07.2022 року, потерпіла показала місце, де лежав її мобільний телефон в момент викрадення, телефон лежав на столі, на видному місці (а.с.138-143).

Згідно протоколу пред`явлення особи на впізнання від 20.07.2022 року, ОСОБА_11 впізнана ОСОБА_3 як особу, що вкрала її телефон (а.с.145-148).

За заявою потерпілої мобільний телефон був переданий нею працівникам поліції (а.с.149).

Протоколом від 19.07.2023 року був оглянутий телефон потерпілої «Sony Xperia G3312» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім картою мобільного оператора «Київстар», номер НОМЕР_3 , та постановою від 19.07.2022 року був визнаний речовим доказом, розпискою телефон переданий потерпілій на зберігання (а.с. 150-152, 153, 155).

ОСОБА_3 був затриманий 19.07.2023 року о 16:00, згідно протоколу затримання (а.с.156-159).

Згідно протоколу пред`явлення особи на впізнання від 22.07.2022 року, свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_3 , який був ним затриманий на прохання потерпілої 19.07.2022 року на вул. Чарівній, біля будинку 127 (а.с.160-163).

Згідно протоколу пред`явлення особи на впізнання від 22.07.2022 року, свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_3 , який був ним затриманий на прохання потерпілої 19.07.2022 року на АДРЕСА_2 (а.с.164-167).

Згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ №СЕ-19/108-22/8074-ТВ від 04.08.2022, вартість телефону «Sony Xperia G3312» в корпусі чорного кольору з урахуванням зносу складає 600,00 грн., вартість витрат на проведення експертизи складає 566,34 грн. (а.с.175-180, 181).

Протоколом огляду від 17.08.202 року, встановлено, що телефон «Sony Xperia G3312» в корпусі чорного кольору має пошкодження, які утворилися у той момент, коли потерпіла намагалася забрати телефон з рук невідомого, вона вибила телефон з його рук і він впав за землю (а.с.182,183).

Згідно протоколу від 18.08.2022 року під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 описав, як він затримав ОСОБА_3 на прохання дівчини, біля будинку №127 на вул. Чарівній у м.Запоріжжі (а.с.184-186), відео запису слідчої дії оглянуто в суді.

Згідно протоколу від 18.08.2022 року під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_7 описав, як він затримав ОСОБА_3 на прохання дівчини, біля будинку №127 на вул. Чарівній у м.Запоріжжі (а.с.187-189), відео запису слідчої дії оглянуто в суді.

Згідно висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №1907 від 19.07.2022 року, ОСОБА_3 перебував у стані гострої інтоксикації алкоголем (а.с.198).

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Однак така кримінально правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_3 діяння не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки досліджені судом докази свідчать про те, що умисел ОСОБА_3 був скерований на таємний характер викрадення чужого майна.

Стороною обвинувачення не надано суду достовірних даних про те, що дії обвинуваченого, які носили таємний характер, були викриті, про що точно знав останній, і з метою утримання викраденого втік з місця події, як і не надано достовірних доказів умислу обвинуваченого на відкрите викрадення чужого майна.

Фактично покази потерпілої, співпадають з показами обвинуваченого: потерпіла виявивши зникнення телефону, який вона залишила на столі в приміщенні кафе без догляду, вийшла на вулицю, побачила ОСОБА_3 , який спокійно відійшов на значну відстань, підозрюючи, що це саме він вкрав телефон, навмисно не подавала йому сигналів голосом, щоб не відлякнути його, наздогнала, почала забирати телефон і тільки в цей момент закричала до свідків, які допомоги затримати ОСОБА_3 . При чому ОСОБА_3 не намагався втікати, був застигнутий зненацька, бо впевнився, що вкрав телефон та не був ніким помічений та викритий.

Свідки, кожен окремо пояснили, що затримали ОСОБА_3 , на якого як на крадія вказала потерпіла. При чому свідки не вказували на те, що ОСОБА_3 біг від потерпілої.

Інших об`єктивних даних, які б підтверджувала висунуте органами досудового розслідування обвинувачення суду не представлено.

Вказані обставини призводять до наявності сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України.

Такі обставини ставлять під сумнів і протоколами проведення слідчих експериментів та відео фіксація відповідної процесуальної дії, в ході проведення якого свідки пояснили та показали, за яких обставин був затриманий ОСОБА_3 .

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

В межах повноважень суду щодо перекваліфікацію злочину окреслених нормою ч. 3 ст. 337 КПК України згідно якої зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинувачено, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочини, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 4 ст. 186 КК України, (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно в умовах воєнного стану) на ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану).

Змінюючи кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд враховує, що чинний КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна.

Натомість грабіж відповідно до ст. 186 цього Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Грабіж як і крадіжка вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування, залежно від характеру насильства чи погрози, як грабіж чи розбій.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї.

ОСОБА_3 був впевнений, що вчинив крадіжку непомітно для потерпілої та інших осіб, був впевнений, що уникнув відповідальності відійшовши на значну відстань від кафе, де викрав телефон. Потерпіла наздоганяла ОСОБА_3 мовчки, побоюючись, що він втече від неї, затриманий ОСОБА_3 випадковими перехожими під час боротьби з ним потерпілої, яка намагалася забрати у нього свій телефон. При чому потерпіла бачила, як ОСОБА_3 роздивлявся її телефон поки йшов шагом від кафе, але не повідомила йому, що вона його викрила.

Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається каяття ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставинами, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 185 КК України, судимість згідно ст. ст. 89, 90 КК України на час постановлення вироку не погашена, тому злочин в якому обвинувачується ОСОБА_3 є вчиненим особою, яка раніше вчиняла злочин по вказаній статті, і за який він був засуджений вироком суду, а тому в даному випадку наявна повторність злочинів, відповідно до п. 1 Примітки ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, характер та тяжкість вчинених ним злочинів, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочинами наслідків, спосіб вчинення злочинів і їх мотиви, обстановку вчинення злочину, ставлення винного до скоєного, відсутність обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання винного, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів, на обліку лікаря нарколога не перебував та не перебуває, ставлення винного до скоєного злочину.

Також суд враховує, що головною метою покарання в силу вимог ст. 50 КК України є виховання та соціальна реабілітація винного тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства в зв`язку з чим ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає.

З обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають до стягнення в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи на досудовому слідстві у розмірі 566,34 грн.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадження не заявлявся.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 а саме, з 19.07.2022 року.

Речові докази:

- DVD-R диски, долучені до матеріалів справи та запечатані у відповідних конвертах (а.с.190, 191) - зберігати при матеріалах справи.

Мобільний телефон «Sony Xperia G3312» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім картою мобільного оператора «Київстар», номер НОМЕР_3 залишити потерпілій ОСОБА_5 .

Стягнути ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 566,34 грн.

Запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_3 під вартою не змінювати до набрання вироком законної сили.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити засудженим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження які не були присутні в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1