УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника Національного банку України ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 211 625 100 009 45 від 28.07.2021,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту майна звернулась представник Національного банку України (далі - НБУ) - ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що Бюро економічної б безпеки України (далі - БЕБ) здійснюється досудове розслідуванняу кримінальному провадженні № 120 211 625 100 009 45 за ч. 1 ст. 388КК України, у якому ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Києва від 26.08.2021 (справа № 522/15033/21) накладений арешт на об`єкти нерухомості:

- нежитлові приміщення, загальною площею 2865,6 кв.м., розташовані за адресою: м.Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А, приміщення №101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01;

- нежитлові приміщення, загальною площею 3324 кв.м., розташовані за адресою: м.Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А, приміщення №202, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01.

Водночас, представник НБУ вважав, що арешт накладений безпідставно, наполягав, що арештоване майно не має доказового значення для встановлення обставин вищезазначеного кримінального правопорушення, є предметом іпотечних договорів, укладених між НБУ та ПАТ «Імексбанк» укладено кредитний договір про рефінансування від 28.11.2014 № 60.

З метою забезпечення виконання банком зобов`язань за зазначеним кредитним договором між НБУ та майновим поручителем ТОВ «Блек Сі Ріелті Груп» (нова назва ТОВ «Укрбудспецтех») укладені договори іпотеки від 28.11.2014 № 5671 та 5673. Предметом іпотеки є вищезазначене майно, на яке було накладено арешт.

Водночас, Постановою Правління НБУ від 21.05.2015 №330 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Імексбанк» з 27.05.2015 та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 № 105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк».

Таким чином, представник НБУ наполягав, що НБУ має переважне право на заставлене майно перед іншими кредиторами в силу ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки дане обтяження є зареєстрованим.

Керуючись наведеним, представник НБУ просив арешт нежитлових приміщень скасувати.

У судовому засіданні представник НБУ клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор Офісу Генерального прокурора заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 211 625 100 009 45 тримає, обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 388 КК України встановлюються, необхідно здійснити низку процесуальних дій, тому актуальність подальшого застосування оскаржуваного заходу забезпечення кримінального провадження не втрачена.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника НБУ, заперечення прокурора, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.

Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Києва від 26.08.2021 (справа № 522/15033/21) накладений арешт на зазначені вище об`єкти нерухомості, оскільки вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, право власності на яке набуто кримінально протиправним шляхом, тому таке майно є доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті у результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться за ст. 388 КК, за якими вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину.

У той же час ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2017 (справа № 916/1950/16) Національний банк України визнано заставним кредитором ТОВ «Укрбудспецтех»на загальну суму 3 472 457 073,21 грн. та внесено окремо до реєстру вимог кредиторів, як вимоги, що забезпеченні заставою майна Боржника. Вимоги Національного банку до ТОВ «Укрбудспецтех» ґрунтуються на укладених договорах забезпечення, в тому числі Іпотечних договорах. Зазначене рішення набрало законної сили.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, вирішено звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.11.2014, за реєстровим № 60 та належить ТОВ «Блек Сі Ріелті Груп» (нова назва ТОВ «Укрбудспецтех»), перелік якого зазначено вище, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки.

За таких обставин Національним банком України доведено, що у подальшому збереженні арешту такого майна відпала потреба.

Крім того слідчому судді не надано додаткових переконливих доводів на обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права центрального органу державного управління, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Отже, викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту зазначеного у клопотанні майна, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання.

Також, слідчий суддя звертає уваг, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння особливим центральним органом державного управління належним йому майном.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Таким чином, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило права власника.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання представника Національного банку України ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 120 211 625 100 009 45 від 28.07.2021 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 (справа № 522/15033/21), на:

-нежитлові приміщення, загальною площею 2865,6 кв.м., розташовані за адресою: м.Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А, приміщення №101, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01;

-нежитлові приміщення, загальною площею 3324 кв.м., розташовані за адресою: м.Одеса, пр. Шевченка, буд. 2-А, приміщення №202, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1