Справа № 206/1999/23
Провадження № 1-кс/206/262/23
У Х В А Л А

05 травня 2023 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись із скаргою ОСОБА_2 на постанову дізнавача про відмову у розгляді клопотання по кримінальному провадженню №0000224,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 року до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову дізнавача про відмову у розгляді клопотання по кримінальному провадженню №0000224.

Ознайомившись із змістом даної скарги слідчий суддя вважає, що скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Скарга була подана у зв`язку із тим, що в провадженні ВП №4 ДРУГІ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.125 КК України. 09 лютого 2023 року скаржником, як потерпілою, було подано клопотання про допит ОСОБА_3 та після його допиту про одночасний допит між ОСОБА_3 та мною, а також свідком ОСОБА_4 . Постановою старшого дізнавача ВП №4 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 від 13 лютого 2023 року у розгляді клопотання було відмовлено. Вказану постанову було отримано мною 25 квітня 2023 року. Скаржник вважає постанову не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню (а.с. 1).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк подання скарги на постанову слідчого, прокурора починається з дня отримання особою її копії, а строк оскарження інших рішень, дій або бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.

Отже, при оскарженні бездіяльності, обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії (п. 5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування»).

Відповідно до ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

До скарги долучена копія оскаржуваної постанови від 13 лютого 2023 року. У тексті скарги указана дата отримання постанови, а саме: 25 квітня 2023 року, але цей факт нічим не підтверджено. З вищезазначеного вбачається, що скаржник більше 2 місяців не цікавилась станом розгляду її клопотання. Скарга подана до суду лише 05.05.2023 року. У тексті заяви немає клопотання про поновлення строку на подання скарги.

Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що безпідставне поновлення судами строків є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність заяв/клопотань про поновлення пропущеного строку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що при зверненні до суду із даною скаргою, заявником було пропущено передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України строк на оскарження рішення дізнавача про відмову у розгляді клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 113-117, 220, 303-307, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову дізнавача про відмову у розгляді клопотання по кримінальному провадженню №0000224 - повернути.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1