Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1221/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (дистанційцно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000909 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, який працює неофіційно, з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України та вирішення цивільного позову скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 максимальне покарання, встановлене ч.2 ст.286 КК України. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 задовольнити у повному обсязі - стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) гривень. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини, спосіб його вчинення та наслідки у вигляді смерті потерпілого, а тому призначив йому занадто м`яке покарання. Вважає, що вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд недостатньо врахував наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, те що потерпілий зазнав тяжких моральних страждань через втрату сина. Вважає, що відшкодована обвинуваченим моральна шкода в розмірі 45 000 гривень є незначним відшкодуванням спричиненої шкоди.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України та вирішення цивільного позову скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 максимальне покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 задовольнити у повному обсязі - стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 (один мільйон) гривень. В решті вирок залишити без змін. Наводить підстави для скасування вироку суду у вказаній частині, аналогічні доводам його апеляційної скарги в інтересах потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, в розмірі максимального строку покарання, визначеного в санкціях ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та задовольнити позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 у повному обсязі. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини, спосіб вчинення та його наслідки, позицію потерпілих, які наполягали на суворості покарання. Вказує, що залишаючи без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , суд не врахував, що вона є рідною сестрою загиблого і хоча і проживає в м.Києві, але підтримувала з ним стосунки, а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі (з доповненнями) захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, а також відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України. Просить визнати недопустимими доказами - речові докази 6 велосипед та одяг загиблого. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, складання обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та його затвердження неналежним суб`єктом та невідкриття сторони захисту речових доказів.

Зазначає, що судом не враховано, що висновок комплексної судово-медичної експертизи №20 від 08.02.2021 року (т.2 а.п.61), яким встановлено, що ймовірніше спричинення тілесного ушкодження у виді множинних розривів печінки спричинено у результаті переїзду колеса автомобіля через велосипед та послідуючого притискання педалі велосипеда на ділянку передньої стінки живота потерпілого ОСОБА_14 , а переломи ребер утворилися у результаті притискування частин велосипеда на ділянку ребер та аналогічний висновок СМЕ №275 від 04.02.2021 року (т.1 а.п.213-215), суперечать інформації, яка міститься на оптичному диску, долученому до протоколу огляду від 29.12.2021 року (т.1 а.п.243-245, т.2 48-57), оскільки велосипед потерпілого знаходився на відстані від нього. Відсутній висновок експертів щодо можливості отримання вказаних тілесних ушкоджень загиблим внаслідок падіння на кермо або педаль велосипеда.

Вказує, що суд безпідставно послався у вироку на покази свідків, які не були очевидцями події, а також рапорти від 27.12.2020 року, протокол огляду місця події від 22.01.2021р., протоколи слідчих експериментів від 22.01.2021 року з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Зазначає, що складання обвинувального акту щодо ОСОБА_7 слідчим ОСОБА_19 та затвердження його прокурором ОСОБА_20 , здійснено неналежними суб`єктами, які не мали на це повноважень.

Вважає, що прокурор ОСОБА_20 не мав повноважень в період з 30.12.2020р. по 20.02.2021 року на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000909, оскільки відомості до ЄРДР за № 0000915 за ч.1 ст.135 КК України були внесені 29.12.2020 року та визначено групу прокурорів, до складу якої входив прокурор ОСОБА_20 , саме у вказаному провадженні.

Звертає увагу, що 17.02.2021 року слідчим ОСОБА_19 за дорученням прокурора ОСОБА_20 повідомлено сторону захисту про відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, але повідомлення про зміну підозри було складено 18.02.2021 року, обвинувальний акт складено та затверджено 22.02.2021 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, а тому вважає, що ОСОБА_7 не набув статусу обвинуваченого.

Вказує, що в порушення ч.3 ст.290 КПК України стороні захисту не були відкриті речові докази.

В запереченні на апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_21 йдеться про безпідставність доводів апелянтів та про залишення вказаних апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без зміни.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.135 КК України - у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.286 КК України - у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки підлягає реальному виконанню. Строк додаткового покарання встановлено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення Житомирським науково дослідним експертно-криміналістичним центром судових експертиз (СЕ-19/106-21/264-ІТ, СЕ-19/106-21/393-Б), які становлять 2621 (дві тисячі шістсот двадцять одну) гривню 54 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертних досліджень Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (№254/21-25, №2380/21-25), які становлять 5405 (п`ять тисяч чотириста п`ять) гривень 70 копійок.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 :

- на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 30 627 (тридцять тисяч шістсот двадцять сім ) гривень 20 копійок, у відшкодування моральної шкоди 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень;

- на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 27.12.2020 року близько 03 год. 57 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 2705» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Ширшова, в напрямку вул. Маложитомирської у м. Бердичеві Житомирської області, по прямій горизонтальній ділянці, в порушення вимог пункту 2.3.б), 31.6. б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, рухаючись у темну пору доби з вимкненими лампами фар, не реагуючи на створену ним небезпеку для руху, передньою лівою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який знаходився в лежачому положенні на проїжджій частині вказаної вулиці.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці носа справа, в проекції лівого променево-зап`ясного суглобу по тильній поверхні, переломів 7-8 лівих ребер зліва по передньо-підпахвинній анатомічній лінії непрямого характеру, розривів діафрагмальної поверхні печінки з розміжженням її тканини, котрі потягли за собою гостру внутрішню крововтрату, крововиливів в м`які тканини в проекції переломів вищевказаних ребер.

Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення та є смертельними, тобто знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3. б та 31.6. б ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім цього, ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному вище місці та час, після наїзду на пішохода ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та останній позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через спричинені йому тілесні ушкодження, при цьому маючи можливість надати допомогу, переніс ОСОБА_14 до торгівельних рядів центрального овочевого ринку зі сторони вул. Ширшова в м. Бердичеві, де залишив його без допомоги та покинув місце події.

Таким чином ОСОБА_22 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційних скарг представників потерпілих, доводи представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 та вказаних потерпілих, а також представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 в підтримання апеляційних скарг представників потерпілих та в заперечення апеляційної скарги захисника, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 на початку судового розгляду вину свою визнав частково та пояснив, що 27.12.2020 о 03 год. 55 хв. він виїхав з дому на автомобілі ГАЗ 2705 д.н.з. НОМЕР_1 , на якому освітлення працювало. Крім того, на вулиці було гарне вуличне освітлення. Рухаючись по вул. Толстого зі швидкістю 20-30 км/год він повернув на вул. Шершова в м. Бердичев, на якій заїхав в темну зону та відчув, як переднім лівим колесом на щось наїхав. Коли вийшов з автомобіля, то побачив, що світло в його автомобілі не горіло, коли обернувся, то побачив на землі велосипед, а під його автомобілем, ближче до задньої вісі лежить людина. Він відразу запитав у хлопця чи той живий та запропонував викликати швидку допомогу, але останній відмовився від виклику швидкої, при цьому, від хлопця відчувався запах алкоголю. Тоді він перетягнув хлопця на лавку та залишив місце події. Після цього, він відігнав автомобіль, повернувся до постраждалого, але хлопець відмовився від допомоги і він його залишив. Пізніше, десь о 09 год. ранку від дружини він дізнався, що хлопець загинув. Визнавав свою у вину у залишенні потерпілого в небезпеці та заперечував вину у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Після зміни прокурором обвинувачення, ОСОБА_7 свою вину визнав та пояснив, що перед виїздом тієї ночі можливо не додивився, що не працює світло в автомобілі.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав за ч.1 ст.135 КК України та повністю заперечив свою вину за ч.2 ст.286 КК України та пояснив, що він дійсно був на місці події, але вважає, що потерпілих загинув не від його дій, тому він не винен.

Однак, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що загиблий ОСОБА_23 , 2004 року народження, був її сином і вони проживали разом. Інколи син залишався ночувати у батька, але завжди попереджав про це. 26.12.2020 року син поїхав в місто погуляти. Останній раз вона телефонувала сину о 20.20 год. та 00. 40 год., але син не відповідав. Десь о 03 годині її розбудила менша дитина і вона виявила, що сина не має вдома, а 27.12.2020 року десь о 08 годині прийшли працівники поліції і повідомили, що її син ОСОБА_24 помер. У сина, коли його привезли в труні, була глибока подряпина на носі, зламаний ніс, ліва рука була зчесана, була глибока рана до кості, викручена ліва нога. Син навчався в училищі № 33, допомагав їй по господарству, оскільки вона проживала тільки з сином та маленькою дитиною;

- показах потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що загиблий був його сином. Вранці 27.12.2020 року близько 8.00 год. його бувша дружина повідомила про смерть сина. Син проживав з матір`ю, але періодично залишався в нього, мав ключи від його квартири. Син їздив на велосипеді «Україна», зеленого кольору. Після загибелі велосипед був пошкоджений : погнуте переднє колесо, подряпини на кермі, педалях, багажнику. Подряпини були від асфальту, по лівому боці велосипеда. Бачив сина, коли його привезли в труні, в нього була глибока подряпина на носі, зламаний ніс, подряпини на лівій скроні, гематоми на руках, вивихнута права нога. Син навчався, допомагав по господарству дружині та бабусі;

- показах потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що загиблий був її рідним братом, в них були гарні відносини. Останніх три роки до загибелі брата вона проживала окремо в м.Києві, але періодично спілкувалися з братом по телефону. 27.12.2020 року зранку ОСОБА_10 повідомив її про загибель брата і вона одразу поїхала в м.Бердичів. Бачила брата, коли його привезли в труні, в нього була рана на носі, зламаний ніс, подряпини на лівій скроні, гематома на руці, викручена права нога.

При апеляційному розгляді потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали свої покази;

- показах свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що точної дати не пам`ятає, але в 2020 році перед Новим Роком близько 05 год. 20 хв. вона прийшла на роботу - центральний ринок. Біля виходу з ринку в бік автостанції, де знайшли хлопця, торгує жінка на ім`я ОСОБА_26 разом зі своїм сином, саме вони і виявили потерпілого, який лежав під прилавком, лицем до перестінку, поряд стояв велосипед. Йому викликали швидку допомогу, оскільки хлопець не подавав ознак життя. Пізніше вона дізналася, що хлопець помер;

- показах свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_27 аналогічних, які підтвердили, що 27.12.2020 року близько 06 год. 20 хв. вони разом приїхали на роботу на ринок, де біля вул.Шершова виявили молодого чоловіка, який лежав під прилавком, поряд стояв велосипед, на якому висіла сумка. ОСОБА_16 намагався розбудити чоловіка, але той не реагував, тому він викликав швидку допомогу. По приїзду лікар повідомив, що хлопець ще живий, але через декілька хвилин повідомив, що той помер. Викликали працівників поліції. Запаху алкоголю від загиблого він не чув. Проїзна частина в даному місці освітлюється;

- аналогічних показах свідка ОСОБА_17 , яка також працює на ринку та яка уточнила, що місце, де знайшли хлопця, погано освітлено, найближчий ліхтар на проїзній частині;

- показах свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які підтвердили, що 26 грудня 2020 року вони на території ринку м. Бердичева поблизу кафе «Колобок» зустріли ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , з якими спілкувалися упродовж 20 хвилин. На той час на загиблому ОСОБА_24 та його велосипеді «Україна» не було жодних ушкоджень. Від когось з хлопців було чути запах алкоголю;

- показах свідка ОСОБА_32 , яка суду пояснила, що 26 грудня 2020 року її син та ОСОБА_33 поїхали кататися на велосипедах. Близько 23 години вона зателефонувала сину щоб той повертався додому, син повернувся десь о 23.30 год. - 23.45 год. та розповів, що під час катання вони з ОСОБА_24 випили трохи пива. Зазначила, що син не був п`яний, вони з ОСОБА_24 купили по 2 літри пива, з них випили десь по 1 літру, а залишки були в ОСОБА_24 в рюкзаку;

- аналогічних показах свідка ОСОБА_34 , який крім того, уточнив, що близько 24.00 год. він повернувся додому, а ОСОБА_24 поїхав до себе додому. Загиблий катався на старенькому велосипеді зеленого кольору, який не мав пошкоджень; був одягнутий в чорну куртку, сині джинси та білі кросівки. Одяг та мобільний телефон ОСОБА_24 також не мали пошкоджень. На задньому колесі велосипеда ОСОБА_24 був світло відбивний елемент;

- показах свідка ОСОБА_35 , яка пояснила, що загиблий був її онуком. 27.12.2020 року о 8.30 год. їй зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_24 загинув. Вона відразу поїхала до моргу, де впізнала онука. Велосипед був пошкоджений, наче по ньому щось проїхало;

- показах свідка ОСОБА_36 , який пояснив, що він неофіційно працює в службі таксі і десь в грудні 2020 року, ближче до Нового Року, десь о 03.00 год. він виконував замовлення в районі ринку. Коли виїжджав з ринку, то бачив хлопця, який лежав біля правого тротуару по ходу руху, поряд з ним був велосипед. Побачив хлопця завдяки світлу фар;

- показах свідка ОСОБА_37 , яка підтвердила, що 27 грудня 2020 року їй повідомили про загибель її племінника ОСОБА_24 . Вона відразу направилась в морг, де побачила його. У нього був брудний одяг та взуття, вивернута нога, пошкоджена рука. На губах у ОСОБА_24 вона помітила піну;

- показах свідка ОСОБА_38 , яка пояснила, що є дружиною обвинуваченого і у них є автомобіль «ГАЗ», яким користується її чоловік. Автомобіль знаходиться в справному стані. 27 грудня 2020 року вона прийшла на ринок, де побачила швидку допомогу, потім дізналась, що вона приїздила до хлопця, який помер. 29 грудня 2020 року вона дізналася, що того хлопця на автомобілі збив її чоловік. Чоловік пояснював їй, що відчув, коли наїхав автомобілем на щось, а вийшовши побачив, що наїхав на хлопця. Він хотів викликати швидку допомогу, але той відмовився. Ділянка дороги, де сталася подія, не освітлюється, а в місці де сталася подія, ліхтарів немає;

- показах свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що він працює фельдшером з надзвичайних станів Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф в м. Бердичеві. В 2020 року приблизно зимою був виклик швидкої допомоги на центральний ринок м. Бердичева. По прибуттю на місце було виявлено чоловіка, який лежав під торговими рядами. Чоловіка на носилках перемістили до карети швидкої допомоги, де він його оглянув та встановив відсутність ознак життя, у зв`язку з чим було викликано поліцію. Уточнив, що бачив на місці події велосипед з рюкзаком. Запаху алкоголю від загиблого не чув;

- аналогічних показах свідка ОСОБА_15 , який працює водієм швидкої допомоги, який уточнив, що від загиблого відчувався запах алкоголю. Пам`ятає, що у хлопця були тілесні ушкодження у вигляді рани руки та гематоми в області серця.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

- рапортом працівників поліції від 27.12.2020, відповідно до якого 27.12.2020 року о 06.50 год. зі служби 102 надійшло повідомлення з екстреної медичної допомоги про смерть невідомого чоловіка, на вигляд 20-25 років, якого виявили в м. Бердичеві по вул. Ширшова ( т.1 а.п. 206);

- протоколом огляду місця події від 27.12.2020 року з фототаблицею до нього, під час якого оглянуто автомобіль швидкої медичної допомоги, який знаходився на території центрального ринку м. Бердичева, в якому виявлено труп ОСОБА_14 , 2004 року народження, зафіксовано зовнішні ознаки загиблого та наявні при ньому речі ( т.1 а.п. 207-210);

- висновком експерта №275 від 04.02.2021 року, відповідно до якого при дослідженні трупа ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження в вигляді множинних розривів печінки, переломів ребер зліва, саден на обличчі та лівій кисті. Тілесні ушкодження у вигляді множинних розривів печінки, переломів ребер зліва відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Тілесні ушкодження у вигляді саден відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинені від дії тупого твердого предмету. Враховуючи локалізацію, характер даного тілесного ушкодження (у вигляді множинних розривів печінки), пошкоджень на одягу, даних огляду відеозйомки, огляду велосипеда, найймовірніше його спричинення в результаті переїзду колеса автомобіля через транспортний засіб (велосипед) та послідуючого притискування педалі велосипеда на ділянку передньої стінки живота потерпілого. Враховуючи локалізацію, характер даного тілесного ушкодження (у вигляді переломів ребер), пошкоджень на одягу, даних огляду відеозйомки, огляду велосипеда, вважаю, що найймовірніше його спричинення в результаті притискування їх колесом автомобіля чи частинами велосипеда. Смерть ОСОБА_14 настала від гострої внутрішньої крововтрати внаслідок травмування органів черевної порожнини (печінки). Давність спричинення ушкоджень може відповідати обставинам справи. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в концентрації 2,71%о (промілле), що за життя відповідало б сильному алкогольному сп`янінню (т.1 а.п. 213-215);

- копією лікарського свідоцтва про смерть №2488 від 28.12.2020 року, яким зафіксовано факт смерті ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 року від гострої крововтрати (т.1 а.п. 216);

- протоколами огляду місця події від 28.12.2020 з фототаблицею до них, під час яких в приміщенні моргу Бердичівської ЦМЛ по вул. Здоров`я, 1 в м. Бердичеві, оглянуто труп ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зафіксовано наявні тілесні ушкодження, а також оглянуто його речі, зафіксовано пошкодження на них (т.1 а.п. 217-222);

- протоколом огляду місця події від 28.12.2020 року з фототаблицею до нього, під час якого було оглянуто велосипед марки «Україна» зеленого кольору, зафіксовано наявні на ньому пошкодження ( т.1 а.п. 223-226);

- протоколом обшуку від 28.12.2020 року з відеозаписом до нього, під час якого в домогосподарстві АДРЕСА_2 в присутності ОСОБА_7 було виявлено та вилучено автомобіль «ГАЗ 2705», державний номерний знак НОМЕР_1 , зроблено змиви з керма автомобіля та лівого крила, вилучено технічний паспорт на автомобіль НОМЕР_2 та поліс страхування, а також речі ОСОБА_7 : камуфляжну куртку, штани, клітчату сорочку (т. 1 а.п. 227-236);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка залишила в небезпеці її сина ОСОБА_14 , 2004 року народження, після того як здійснила дорожньо - транспортну пригоду 27.12.2020 року в результаті чого її син помер (т.1. а.п. 240);

- протоколами огляду відеозапису від 29.12.2020 року з додатком у вигляді диска та 30.01.2021 року з додатком у вигляді фото таблиці та диска, під час якого було оглянуто відеозапис з місця події, зафіксований відеокамерами ТЦ «На кругу», що розташований в м. Бердичеві по вул. Торговій, що знімає вулицю Ширшова, які отримані: перший - слідчим у порядку ст. 93 КПК України за добровільною згодою власника, другий - на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду від 21.01.2021 року. Під час огляду відеофайлу «А03-0000.мр4» було встановлено, що 27.12.2020 року о 02:24 год. на вул. Ширшова з вул. Толстого йде чоловік з велосипедом в руках, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 , йдучи по дорозі падає на асфальтоване покриття та тривалий проміжок часу лежить поперек дороги, при цьому ноги у нього зігнуті у колінному суглобі, голова лежить в напрямку торгівельного центру, ногами до овочевого ринку. В певний період часу повз чоловіка, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 , проїжджають автомобілі таксі. О 04:57:10 год. (як встановлено в судовому засіданні час на відео на одну годину випереджає реальний) зі сторони вул. Толстого в напрямку вул. Маложитомирської заїхав автомобіль, який за зовнішніми ознаками схожий на марку «Газель», білого кольору, фари якого не світяться. О 04:57:17 год. ( тобто 03:57:17) автомобіль «Газель» білого кольору переднім колесом наїхав на чоловіка, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 , та о 04:57:18 год. (тобто 03:57:18) автомобіль наїхав заднім колесом на чоловіка, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 . О 04:57:20 год. (03:57:20) автомобіль зупинився. О 04:57:25 год. (03.57:25) відчинились двері з водійської сторони автомобіля, з якого вийшов чоловік, який був одягнений у куртку коротку темного кольору, штани темного кольору та був без головного убору. Даний чоловік за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 , який підійшов до заднього лівого колеса автомобіля та чоловіка, який схожий на ОСОБА_14 . О 04:58:35 год. 03:58:35) чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 обійшов автомобіль «Газель» спереду та тримаючи на руках щось схоже на тіло людини, яке одягнене у штани з світловідбивачами, відніс тіло до металевих прилавків, які розташовані на території центрального ринку та навпроти торгового центру. О 04:58:50 (03:58:50) год. чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 вийшов зі сторони металевих торгових лотків та обійшовши автомобіль ззаду направився у напрямку місця, де лежав на асфальтованому покриті чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 , взяв велосипед та відвів його до місця, куди заніс ОСОБА_14 . Після цього чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 сів в автомобіль «Газель» та направився в напрямку вул. Маложитомирської м. Бердичева. О 05:00:05 (04:00:05) год. чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 зі сторони вул. Маложитомирської підійшов до металевих торгових лотків, куди відводив велосипед та відносив тіло, яке за зовнішніми ознаками схоже на ОСОБА_14 . О 05:03:00 чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_7 вийшов від металевих лотків. При перегляді відеофайлу A02_0000.mp4» встановлено, що 27.12.2020 року о 04:57:03 год. зі сторони вул. Толстого до вул. Ширшова заїжджає автомобіль «Газель» білого кольору в якому вимкнене світло фар. При цьому при перегляді встановлено, що час на відео поспішає на 1 годину, а тому дійсний час на годину менше (т.1 а.п. 241-245, т.2 а.п.48-57);

-відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, які розміщенні на ТЦ «На кругу» за 27.12.2020 року, які приєднані до протоколів огляду відеозапису від 29.12.2020 року та 30.01.2020 року. Зокрема, на відеофайлі з назвою «A03_0000.mp4» зафіксовано появу на вулиці Ширшова чоловіка з велосипедом в руках, який в подальшому заходить в неосвітлену частину вулиці, де підпалює цигарку. В подальшому чоловік падає або лягає поперек проїзної частини та лежить. В світлі фар автомобілів, що проїжджають повз та об`їжджають перешкоду, видно як чоловік лежить нерухомо. О 4.57 год. (як встановлено в судовому засіданні час на відео на одну годину випереджає реальний) з`являється автомобіль «ГАЗ» білого кольору, який рухається без світла фар, який наїжджає лівою частиною автомобіля та чоловіка, який лежав на дорозі, після чого зупиняється. Далі водій автомобіля «ГАЗ» переносить щось схоже на тіло людини на територію ринку, вхід до якого навпроти місця наїзду, та перевозить туди ж велосипед. Відразу після цього сідає в авто і їде з місця, так і не увімкнувши фари. В подальшому видно силует людини, яка рухається з місця, куди поїхав автомобіль «ГАЗ», та заходить на територію ринку, туди, куди попередньо занесли тіло людини та відвели велосипед. Через декілька хвилин цей чоловік йде геть. На відеофайлі «A02_0000.mp4» зафіксовано рух автомобіль «ГАЗ» без увімкненого світла фар в момент заїзду на вулицю Ширшова (до наїзду). Дані відеозапису повністю відповідають даним, викладеним в протоколах огляду відеозаписів. (т.1 а.п. 245, т.2 а.п.57 );

- висновком експерта №СЕ-19/106-21/264-ІТ від 29.01.2021 року відповідно до якого, на момент ДТП, робоча гальмова система автомобіля ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 , його рульове керування, зовнішні світлові прилади, знаходились в технічно працездатному стані. Ходова частина автомобіля на момент ДТП знаходилася в технічно працездатному стані, однак не відповідала вимогам п. 31.4.5. г) ПДР України. В процесі дослідження технічного стану автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, при діагностичному дослідженні зовнішніх світлових приладів автомобіля було встановлено, що всі зовнішні світлові прилади знаходяться на своїх настановних місцях. Цілісність ізоляційного шару електропроводки не порушена. Лампи фар головного світла знаходяться на своїх конструктивних місцях встановлення, цілісність скляних колб ламп непорушена, спіралі та електроди ламп пластичних деформацій не мають, зовнішні поверхні мають характерний металевий блиск. При перевірці на проходження струму було встановлено, що на момент огляду в автомобілі спрацьовують всі лампи (п. 4 дослідницької частини експертизи) вказаний висновок спростовує першочергові показання обвинуваченого в судовому засіданні про раптове зникнення світла, оскільки, як встановив експерт, не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.п. 1-16);

- листом Житомирського обласного центру з гідрометеорології № 996-03-16/1-128 від 03.02.2021 року, відповідно до якого встановлено погодні умови у м. Бердичеві 27.12.2020 року о 02 год. 00 хв.: хмарно, вітер західний, температура повітря 0,2° тепла, метеорологічна дальність видимості ? 10 км; о 05 год. 00 хв.: хмарно, вітер північно-західний, температура повітря 0,1° морозу, метеорологічна дальність видимості ? 10 км. Опадів та інших атмосферних явищ у вказаний час не відмічалося (т. 2, а.п. 23);

- листом МКП „Бердичівкомунсервіс" № 18 від 13.01.2021 року, згідно з яким по пров. Толстого до вул. Маложитомирська станом на 27.12.2020 року були встановлені дорожні знаки 2.3 "Головна дорога", 2.1 «Дати дорогу», 3.34 «Зупинка заборонена», 5.35.1 «Пішохідний перехід», 5.35.2 «Пішохідний перехід», 7.8 «Напрямок головної дороги» (т. 2, а.п. 24);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2021 року зі схемою та фототаблицею до нього, в ході якого зафіксовано місце скоєння злочину - оглянуто ділянку проїзної частини вулиці Ширшова в м. Бердичеві навпроти домоволодінь №3 та №4 біля входу до центрального ринку (т. 2, а.п. 25-33);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 22.01.2021 року з фототаблицями до них, за участю свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які на місці події показали місце виявлення велосипеда, під стіною прилавку з правого боку від входу на ринок та місце виявлення трупа ОСОБА_14 під прилавком з правого боку від входу на ринок ( т.2 а.п. 34 - 36, 37 - 39, 40 - 41, 42 - 44);

- висновком комплексної судово-медичної експертизи №20 від 08.02.2021 року, відповідно до якої при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 згідно записів у висновку експерта № 275 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а) саден в ділянці носа справа, в проекції лівого променево-зап`ясного суглобу по тильній поверхні; б) переломів 7-8 лівих ребер зліва по передньо-підпахвинній анатомічній лінії непрямого характеру; в) розривів діафрагмальної поверхні печінки з розміжженням тканини її, котрі потягли за собою гостру внутрішню крововтрату - 800 мл. темно-червоної рідкої крові та біля 300 мл. рихлих згортків крові в черевній порожнині; г) крововиливів в м`які тканини в проекції переломів вищевказаних ребер. Вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, є смертельними, тобто знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, дозволяючих ідентифікувати їх контактуючу, слідоутворюючу, травмуючу поверхню.

При наданні своєчасної кваліфікованої та спеціалізованої медичної допомоги врятувати життя ОСОБА_14 було вкрай малоймовірним (т. 2 а.п. 59-61);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.12.2020 року з відеозаписом до нього, при проведенні якого ОСОБА_7 на місці, за допомогою проведених замірів, показав, як він рухався по правому краю від вул. Толстого до вул. Маложитомирської в м. Бердичеві, на відстані 1,5 метра від лівого бордюрного каменю та на відстані 2,55 метра від правого бордюрного каменю. Вказав положення та місце знаходження ОСОБА_14 , який лежав на відстані 1,8 метра від лівого бордюрного каменю та місце розташування велосипеда. Також під час слідчого експерименту було встановлено, що ширина проїзної частини в місці пригоди становить 5,8 метра. Під час слідчої дії встановлено відстань видимості пішохода та велосипеду в ближньому світлі фар вказаного автомобіля. Видимість велосипеда 17,25 метра, видимість пішохода з перешкодою - 12,7 метра, при чіткій видимості пішохода - 8,7 метра. Також за цих же умов було виміряна видимість елементів дорожньої обстановки з місця водія, яка складає 34,8 метра.

Суд першої інстанції врахував, що після зміни прокурором обвинувачення в суді вказаний протокол прямо не підтверджує обставин, що підлягають обов`язковому доказуванню, однак в сукупності з іншими доказами, в тому числі висновком експерта №254/21-25 від 12.02.2021 року доводять можливість ОСОБА_7 , за умови руху з увімкненим світлом фар, уникнути наїзду на пішохода, крім того підтверджує розташування об`єктів на проїзній частині в момент ДТП ( т.2 а.п. 62 - 68);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.02.2021 року з відеозаписом до нього, при проведенні якого за допомогою аналогічного автомобілю, яким керував 27.12.2020 року ОСОБА_7 , останній на місці, за допомогою проведених замірів, показав, як він рухався по правому краю від вул. Толстого до вул. Маложитомирської по вул. Ширшова в м. Бердичеві, на відстані 1,22 метра від лівого бордюрного каменю та на відстані 2,68 метра від правого бордюрного каменю. Вказав положення та місце знаходження ОСОБА_14 , який лежав на відстані 0,8 метра від лівого бордюрного каменю та місце розташування велосипеда. Також показав в якому положенні лежав загиблий та його велосипед після наїзду, яким чином допоміг ОСОБА_14 дістатись до прилавку ринку, місце на якому його залишив. Під час слідчої дії встановлено відстань видимості перешкоди з місця водія автомобіля «ГАЗ 2705», яка в ближньому світлі фар автомобіля складає 38,6 метра, видимість тіла людини з велосипедом, складає 18 метрів, видимість дорожньої обстановки - 69,7 метра.

Суд першої інстанції врахував, що як і попередній протокол слідчого експерименту, після зміни прокурором обвинувачення в суді він не підтверджує обставин, що підлягають обов`язковому доказуванню, однак в сукупності з іншими доказами, в тому числі висновком експерта №254/21-25 від 12.02.2021 року доводить можливість ОСОБА_7 , за умови руху з увімкненим світлом фар, уникнути наїзду на пішохода, крім того підтверджує розташування об`єктів на проїзній частині в момент ДТП ( т.2 а.п. 80 - 89);

- висновком експерта №2380/21-25 від 17.02.2022 року, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху.

При умові руху водія автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з вимкненим світлом фар, з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, дослідження питання технічної можливості попередження даного наїзду з боку водія автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 за рахунок додаткових дій направлених на зміну режиму руху керованого ним транспортного засобу (його гальмування або маневрування) в даній дорожній обстановці є недоцільним, зазначена технічна можливість уникнення дорожньо-транспортної пригоди з його боку забезпечувалась за умови дотримання ним вимог пункту 2.3.б) та 31.6. б) Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, пішохід ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 «обов`язки та права пішоходів» Правил дорожнього руху України. Для регламентації та оцінки дій пішохода ОСОБА_14 вимогам розділу 4 «обов`язки та права пішоходів» Правил дорожнього руху України, спеціальні пізнання в галузі автотехнічної експертизи не потрібні і дане питання може бути вирішено судом самостійно з урахуванням дорожньої обстановки на місці пригоди та висновків даної експертизи.

В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 1.3., 2.3. б), 12.3., 31.6. б) Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність технічним вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, при умові руху водія автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з ввімкненим світлом фар.

При умові руху водія автомобіля «ГАЗ 2705» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з вимкненим світлом фар, оцінка дій водія вказаного автомобіля вимогам пунктів 2.3.б) та 31.6. б) Правил дорожнього руху України спеціальних пізнань в галузі автотехнічної експертизи не потребує і дане питання може бути вирішено судом самостійно з урахуванням дорожньої обстановки на місці пригоди та висновків даної експертизи (т.2 а.п. 208-215).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника (з доповненнями), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, доводи апеляційної скарги захисника зводяться :

- до невідповідності висновків суду щодо механізму отримання потерпілим ОСОБА_14 тілесних ушкоджень фактичним обставинам кримінального провадження, що полягає у невірній оцінці показів свідків, які не були безпосередніми очевидцями подій; інформації, яка міститься на оптичних дисках доданих до протоколів огляду від 29.12.2020 року (т.1 а.п.243-245, т.2 а.п.48-57) та підтверджується показами свідка ОСОБА_36 ; висновку комплексної судово-медичної експертизи №20 від 08.02.2021 року, експертизи №275 від 04.02.2021 року, а також протоколах проведення слідчих експериментів від 29.12.2020 та 05.02.2021 року.

- істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що стосується проведення досудового розслідування, складання та затвердження обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 неналежними суб`єктами (слідчим та прокурором), які не мали на це повноважень;

- та порушення вимог ч.3 ст.290 КПК України, а саме не відкриття стороні захисту та обвинуваченому ОСОБА_7 речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не враховано, що висновок комплексної судово-медичної експертизи №20 від 08.02.2021 року (т.2 а.п.61), яким встановлено, що ймовірніше спричинення тілесного ушкодження у виді множинних розривів печінки спричинено у результаті переїзду колеса автомобіля через велосипед та послідуючого притискання педалі велосипеда на ділянку передньої стінки живота потерпілого ОСОБА_14 , а переломи ребер утворилися у результаті притискування частин велосипеда на ділянку ребер та аналогічний висновок СМЕ №275 від 04.02.2021 року (т.1 а.п.213-215), суперечать інформації, яка міститься на оптичному диску, долученому до протоколу огляду від 29.12.2021 року (т.1 а.п. 243-245, т.2 а.п. 48-57), оскільки велосипед потерпілого знаходився на відстані від нього, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції.

Зокрема, в ході судового розгляду було досліджено висновок комплексної судово-медичної експертизи №20 від 08.02.2021 року та висновок СМЕ №275 від 04.02.2021 року, згідно яких, враховуючи локалізацію, характер тілесного ушкодження (у вигляді множинних розривів печінки), пошкоджень одягу, даних огляду відеозйомки, огляду велосипеда найймовірніше його спричинення в результаті переїзду колеса автомобіля через транспортний засіб (велосипед) та послідуючого притискування педалі велосипеда на ділянку передньої стінки живота потерпілого. Враховуючи локалізацію, характер даного тілесного ушкодження (у вигляді переломів ребер), пошкоджень на одягу, даних огляду відеозйомки, огляду велосипеда найймовірніше його спричинення в результаті притискування їх колесом автомобіля чи частинами велосипеда.

З інформації, яка міститься на оптичному диску, долученому до протоколу огляду від 29.12.2021 року, який було досліджено судом першої інстанції, вбачається, що чоловік схожий на ОСОБА_14 із велосипедом в руках рухається в напрямку вул.Маложитомирська, в подальшому він падає на асфальтове покриття і лежить. О 03:57:17 автомобіль Газель білого кольору переднім лівим колесом наїхала на чоловіка, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_14 та о 03:57:18 автомобіль наїхав заднім колесом на вказаного чоловіка. О 03:57:20 автомобіль зупинився, вийшов водій зовні схожий на ОСОБА_7 і тримаючи на руках щось схоже на тіло людини відніс його до металевих прилавків на території овочевого ринку. Після чого повернувся до місця, де лежав на асфальтовому покритті ОСОБА_14 , взяв велосипед та відвів його до місця, куди відносив ОСОБА_14 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вказані докази не містять суперечностей, а тому не викликають сумніви у механізмі заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 . Крім того, особисто обвинувачений в апеляційному суді підтвердив, що він відчув, що переїхав колесами свого автомобіля якусь перешкоду, а коли вийшов з автомобіля, то побачив потерпілого. Вказані докази обвинувачений не оспорював в суді першої інстанції та в апеляційному суді.

Посилання захисника на те, що судом не досліджено питання щодо можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень при падінні, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки у вказаних висновках експерта чітко зазначено механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та при призначенні комплексної судово-медичної експертизи такі питання сторона захисту не ставила.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно послався у вироку на покази свідків, які не були очевидцями події, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.84 КПК України показання свідків є процесуальними джерелами доказів, яким суд надає оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на рапорти від 27.12.2020 року, протокол огляду місця події від 22.01.2021 року та протоколи слідчих експериментів від 22.01.2021 року, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки рапорт дійсно не є процесуальним джерелом доказів, але, разом з цим, він містить інформацію про злочин. Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2021 року зі схемою до нього містить слідову інформацію та загальний вигляд місця події, а протоколи слідчих експериментів від 22.01.2021 року за участю свідків відповідно до ст.240 КПК України були складені з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про недопустимість доказів, зокрема протоколів проведення слідчих експериментів від 29.12.2020 року та 05.02.2021 року за участю ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки судом вирішено вказане клопотання у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та зазначено, що в сукупності з іншими доказами вказані докази доводять можливість ОСОБА_7 , за умови руху з увімкненим світлом фар на автомобілі, уникнути наїзду на пішохода (а.п.15 т.3).

Враховуючи, що вказані слідчі експерименти було проведено у відповідності до ст. ст. 223, 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей стосовно механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: встановлення елементів проїзної частини по якій рухався обвинувачений на автомобілі «ГАЗ2705» в момент наїзду на ОСОБА_14 , а також відомостей про відстань видимості пішохода та елементів проїзної частини, за результатами яких складено відповідні протоколи від 29.12.2020 року та 05.02.2021 року, які були підписані всіма учасниками, в тому числі обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_39 , без будь-яких зауважень, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання цих доказів допустимими.

Що стосується висновку фототехнічної експертизи № СЕ-19/106-22/8226-ФП від 17.08.2022 року, складеного на підставі заяви захисника від 15.08.2022 року, тобто після ухвалення вироку суду першої інстанції, під час перебування провадження в апеляційному суді, колегія суддів дослідивши вказаний висновок встановила, що він не впливає на правильність висновків суду першої інстанції стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки на дослідження експерту було надано лише оптичний диск з відеофайлом «А03_0000.mp4» та заяву адвоката с формулюванням обставин події. Крім того, в порушення ч.2 ст.102 КПК України експерта не попереджено про кримінальну відповідальність. За таких обставин, відповідно до ч.10 ст.101 КПК України колегія суддів не погоджується з вказаним висновком експерта, який не узгоджується з іншими вищевикладеними доказами та складений експертом за відсутності матеріалів кримінального провадження.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 668/2604/15-к (провадження № 51-2403км19), аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 130/720/17 (провадження № 51-2134км19) та від 16.10.2019 у справі № 163/1753/17 (провадження № 51-3182км19).

Доводи апелянта про те, що проведення досудового розслідування, складання та затвердження обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 було здійснено неналежними суб`єктами (слідчим та прокурором), які не мали на це повноважень, апеляційний суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Так з матеріалів кримінального провадження убачається, що:

- 27 грудня 2020 року до ЄРДР за №0000909 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (т.1 а.п.14). До групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування було включено слідчого ОСОБА_19 ;

- 29 грудня 2020 року до ЄРДР за №0000915 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України (т.1 а.п.15). До групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування було включено слідчого ОСОБА_19 ..

Постановою першого заступника керівника місцевої прокуратури ОСОБА_40 про призначення групи прокурорів від 29.12.2020 року у кримінальному провадженні №0000915 було визначено групу прокурорів у складі, в тому числі прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_20 (т.1 а.п.17).

В подальшому постановою прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_41 від 30 грудня 2020 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000909 від 27 грудня 2020 року та №0000915 від 29 грудня 2020 року об`єднано в одне провадження, яке зареєстровано у ЄРДР за №0000909 (т.1 а.п.18).

В об`єднаному кримінальному провадженні №0000909 досудове розслідування фактично здійснювалося слідчим СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_19 , який був раніше визначений слідчим у кримінальному провадженні відповідно до положень статей 37, 39 КПК України.

22 лютого 2021 року слідчим СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_19 було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000909 від 27 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, який 22 лютого 2021 року було затверджено прокурором Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_20 .

Той факт, що у цьому кримінальному провадженні мало місце об`єднання матеріалів досудового розслідування №0000909 від 27 грудня 2020 року та №0000915 від 29 грудня 2020 року не свідчить про те, що слідчий ОСОБА_19 та прокурор ОСОБА_20 не були уповноважені на проведення досудового розслідування, складання та затвердження обвинувального акта у кримінальному провадженні № №0000909, оскільки КПК не передбачено необхідності повторного призначення слідчого (групи слідчих), прокурора (групи прокурорів) чи доручення на проведення досудового розслідування конкретному слідчому в об`єднаному кримінальному провадженні, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення та групу прокурорів для здійснення належного контролю за додержанням законів під час досудового розслідування. Не спонукають до цього й правила ст. 217 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає неспроможними доводи сторони захисту про те, що проведення досудового розслідування, складання та затвердження обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 було здійснено неналежними суб`єктами (слідчим та прокурором), які не мали на це повноважень.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 листопада 2022 року (справа № 564/2082/16-к, провадження № 51-2409км22).

Також враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань захисника ОСОБА_42 про визнання недопустимими і незаконними проведені процесуальні дії та зібрані докази в період з 17.02.2021 року по 22.02.2021 року прокурором Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_20 , а також про дослідження оптичного диску з фото файлами матеріалів кримінального провадження, які були зроблені захисником 29.07.2022 року під час ознайомлення з матеріалами провадження у Бердичівській окружній прокуратурі.

Доводи апелянта про те, що 17.02.2021 року слідчим повідомлено про завершення досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, проте 18.02.2021 року, тобто поза межами строку досудового розслідування обвинуваченому було повідомлено про зміну підозри за ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно витягу з ЄРДР 18.02.2021 року о 10 год 43 хв. ОСОБА_7 повідомлено про зміну підозри за ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України (т. 3 а.п. 117, 161), а відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування відбулося 18.02.2021 року о 10 год.45 хв., тому колегія суддів не вбачає порушень вимог КПК України органом досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що в порушення вимог ч.3 ст.290 КПК України, стороні захисту та обвинуваченому ОСОБА_7 не було відкрито речових доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає безпідставними, з наступних підстав.

Так, частинами 1-10 ст.290 КПК України визначено порядок відкриття матеріалів іншій стороні на стадії закінчення досудового розслідування. Зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 3 цієї ж статті передбачає, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Разом із тим, змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів. Це, зокрема, прямо випливає зі змісту ч. 3 ст.89 КПК України, яка передбачає, що сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст.92 КПК України).

Принцип диспозитивності (ст.26 КПК України), який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, які винесено на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з цим розумно було б очікувати сумлінної процесуальної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту. Отже, якщо при закінченні досудового розслідування не були відкриті речові докази, хоча в реєстрі матеріалів зазначено ряд процесуальних документів (протоколи оглядів, обшуків, постанови про визнання та приєднання речових доказів, призначення експертиз, висновки експертів), які свідчать про наявність у кримінальному провадженні речових доказів, цілком очікувано розраховувати на те, що сторона захисту як найскоріше заявить слідчому, прокурору чи суду клопотання про необхідність відкриття речових доказів (це цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини).

Тому баланс інтересів сторін не на користь сторони захисту буде порушено не стільки у випадку, якщо відповідний речовий доказ не буде відкрито на стадії закінчення досудового розслідування, скільки в ситуації, якщо в супереч клопотанню, своєчасно заявленому в суді стороною захисту, цей речовий доказ так і не буде відкритий або буде відкритий із невиправданою затримкою, коли сторона захисту вже не матиме можливості належним чином підготуватися до захисту і скорегувати лінію захисту.

Отже, відповідаючи на вищезазначені доводи захисника ОСОБА_8 , колегія суддів констатує, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_39 в повному обсязі ознайомилися з матеріалами кримінального провадження 18.02.2021 року та зазначили, що скарг та зауважень не мають, що вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.3 а.п.171). При цьому сторона захисту, як при закінченні досудового розслідування, так і протягом судового розгляду в суді першої інстанції не вимагала у сторони обвинувачення відкрити речові докази, тобто на власний розсуд користуючись своїми правами, а лише під час апеляційного розгляду, коли у обвинуваченого змінився адвокат, наголошує саме на необхідності визнання недопустимими речових доказів : велосипеда та одягу загиблого.

Враховуючи, що у вироку суду містяться посилання на письмові докази (протоколи огляду місця події, обшуків, оглядів, висновки експертів), відповідно до яких речові докази були зібрані, оглянуті, досліджені експертами, але вони відповідно до визначеного судом 18 березня 2021 року порядку дослідження доказів, з яким погодилися сторона захисту та обвинувачення, не досліджувались та сторони протягом всієї процедури судового розгляду не заявляли клопотання про необхідність їх дослідження, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушено вимог ст.ст. 22, 23, 26 КПК України та вказана обставина не є істотним порушенням вимог ст.290 КПК України. Така позиція узгоджується з висновком ВС від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19).

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду з мотивів, наведених захисником.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких - нетяжкий умисний злочин (ч.1 ст. 135 КК України), інше тяжкий необережний (ч.2 ст. 286 КК України), дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, працює неофіційно, має постійне місце реєстрації та проживання, має проблеми зі здоров`ям, оплачує навчання сина, після початку збройної агресії Російської Федерації проти України 28.02.2022 уклав договір з ТзОВ «Бердичівський хлібозавод» на безкоштовне перевезення хлібобулочних та кондитерських виробів, на спеціалізованих обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, часткове відшкодування шкоди та відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не можливе та призначив останньому покарання в виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями статей КК України, за якими його засуджено.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів та вважає, що саме таке покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такий оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність меж визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на вищевикладене, призначення обвинуваченому покарання не у мінімальному розмірі у виді позбавлення волі, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ст.414 КПК України не можна вважати явно несправедливим через м`якість.

Посилання представників потерпілих в апеляційних скаргах на те, що суд не врахував належним чином характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, а також його наслідки у вигляді смерті потерпілого, спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, оскільки вказані обставини враховані судом при призначенні покарання.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.1 ст. 70 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Наведені в апеляційних скаргах представників потерпілих доводи про невірне вирішення судом цивільних позовів потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд також вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порядку ст.128 КПК України було заявлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, а саме: на користь ОСОБА_11 700 000 грн., на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1 000 000 грн.. Моральна шкода їм спричинена внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 та душевних страждань, перенесених внаслідок смерті їхнього сина та брата відповідно (т.1 а.п. 58-60, 63-67, 76-79).

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Також, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції відповідно до вимог закону врахував характер правопорушень, глибину душевних страждань, яких зазнали потерпілі у зв`язку зі смертю їхнього сина, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 гривень кожному, та з врахуванням вже відшкодованих обвинуваченим по 45 000 гривень кожному з цих потерпілих, стягнув з обвинуваченого на їх користь по 105 000 гривень кожному.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 не наведено переконливих підстав для зміни вироку суду у вказаній частині, оскільки в ній відсутнє обгрунтування, що вказаний розмір моральної шкоди порушує принцип розумності та справедливості.

Що стосується доводів представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 про безпідставне залишення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 без розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Однак, як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та підтверджено потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду, остання більш як три роки мешкає та працює в м. Києві, з загиблим братом вони не проживали однією сім`єю.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову потерпілої ОСОБА_43 про відшкодування моральної шкоди, погоджуючись з висновками суду першої інстанції. Разом з цим, потерпіла не позбавлена права звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства у разі надання доказів, які свідчать про те, що вона з загиблим проживали однією сім`єю.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального закону, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: