ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2804/23 Справа № 1-431/05 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2023 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_8 , сторона обвинувачення Дніпропетровська обласна прокуратура, про скасування арешту.

Вказану ухвалу, суд першої інстанції мотивував тим, що, питання про скасування арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки заявник звертається із клопотанням про скасування арешту майна, яке було накладено постановою слідчого від 26.07.2004, а кримінальна справа була закінчена постановленням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2005 р., якою було закінчено провадження.

На зазначене судове рішення засудженим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання, скасувати арешт накладений постановою слідчого прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу від 26.07.2004 року на майно ОСОБА_8 .

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не з`ясував обставин, що мали істотне значення, зокрема той факт, що справа була закінчена до набуття чинності КПК 2012 року, при цьому в перехідних положеннях зазначено, що арешт майна застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. А тому, питання про скасування арешту майна повинно вирішуватись відповідно до вимог КПК 1960 року.

Також суд не обґрунтував, в чому саме полягає особливий суб`єктивний склад, що унеможливлює розгляд вказаного питання в порядку кримінального судочинства. Зауважує, що з клопотанням про арешт майна звернувся саме засуджений, який є стороною кримінального провадження, а не будь-яка інша особа.

Звертає увагу, що вказане питання було предметом розгляду в порядку цивільного судочинства та за клопотанням Дніпровської обласної прокуратури закрито провадження у цивільній справи на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у рішенні суду зазначено, що вказане питання повинно вирішуватись в порядку кримінального судочинства.

Вказує, що непослідовність висновків суду щодо того в якій формі судочинства повинно розглядатись питання про скасування арешту майна накладеного слідчим на стадії досудового розслідування, створює перешкоди ОСОБА_8 в реалізації права на судовий захист.

За нормами КПК України 1960 року, питання про вирішення долі арештованого майна вирішується під час постановлення остаточного рішення або скасовується слідчим, у разі якщо відпаде потреба, що в даному випадку вирішено не було. А тому ОСОБА_8 , який є учасником кримінального провадження, має право на вирішення питання про скасування арешту на його майно, накладеного постановою слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , в порядку саме кримінального судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного та просив скасувати ухвалу місцевого суду та скасувати арешт, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу засудженого та просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу від 26.07.2004 року по справі № 1-431/05 винесено постанову, якою накладено арешт на майно ОСОБА_8 , а саме приватну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, оскільки санкція ч. 1 ст. 115 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності передбачає конфіскацію майна.

Вироком Центрально-Міського районного міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2005 р. у кримінальній справі № 1-431/05 ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2005 р. вирок Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 18 жовтня 2005 року стосовно ОСОБА_8 щодо вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди змінено, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь представника потерпілого ОСОБА_10 до 50000 гривень, в решті вищезазначений вирок залишено без змін.

На переконання колегії суддів, місцевий суд прийшов до помилкового висновку та неправильно трактував постанову Великої палати ВС про те, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після постановлення вироку у кримінальній справі слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

У правовому висновку, на який посилається суд першої інстанції, Велика палата не розглядала питання, щодо скасування арешту майна саме засудженого, у разі постановлення щодо нього вироку, а висловилася щодо порядку розгляду клопотання про зняття арешту майна накладеного слідчим суддею за правилами КПК України 2012 року після закриття кримінального провадження слідчим за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Так, у постанові Верховного Суду, у справі №727/2878/19 від 30 червня 2020 року зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц).

Велика палата дійшла висновку, що спори про зняття арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, скасування постанови про порушення кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Отже, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року слід розглядати за правилами цивільного судочинства у випадку коли кримінальне провадження було закрите на момент звернення до суду з вимогою про звільнення майна з-під арешту, або були скасовані постанови про порушення кримінальної справи, а також у випадку коли із заявою зверталася особа, яка не була учасником кримінального провадження.

Разом з тим, у даному випадку засудженим ОСОБА_8 порушено питання про звільнення майна з під арешту, накладеного на його майно, який є учасником кримінального провадження та мав статус обвинуваченого, яке завершено постановленням обвинувального вироку, що набрав законної сили та виконувався, однак під час ухвалення вироку питання про зняття арешту не вирішувалось.

В даному випадку засуджений ОСОБА_8 оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року

З огляду на вказане вище питання про скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно обвинуваченого під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої ухвалено обвинувальний вирок.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20, провадження № 61-9289св21.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала місцевого суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому вважає за необхідне її скасувати та призначити новий розгляд клопотання засудженого ОСОБА_8 в суді першої інстанції судом, що постановив вирок у цій справі, в порядку ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 365, 366, 377, 379, 411 КПК України (в редакції 1960 року), п.15 «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя