Справа № 158/1044/22 Провадження №11-кп/802/416/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000093, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, із середньою освітою, непрацюючу, раніше не судиму, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня взяття під варту 12 жовтня 2022 року.

Визначено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання два дні затримання з 20 березня 2022 року по 21 березня 2022 року.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, однак на строк, який не може перевищувати 60 днів з дня ухвалення вироку.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, арештовано майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 19 березня 2022 року близько 22 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме: у житловій кімнаті будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 , і діючи умисно та цілеспрямовано, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 взяла дерев`яну палицю, яка лежала на дивані даної житлової кімнати вищевказаного будинку, та нанесла даною палицею два удари в область грудної клітки ОСОБА_9 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді синців.

Одразу після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , взяла уламок цеглини, що лежала на підлозі даної житлової кімнати вищевказаного будинку, та нанесла ОСОБА_9 не менше трьох ударів в ділянку голови, завдавши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась вдавленими зламами кісток склепіння та основи черепа, забій-розмізження головного мозку, в результаті чого останній від отриманих травм помер.

У поданій апеляційній скарзі, захисник вважає, оскаржений вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Сторона захисту вважає суд дійшов помилкового висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України. На переконання захисника, в даному випадку мала місце необхідна оборона, оскільки ОСОБА_7 захищала свого сина від потерпілого. Також вказала, що у ОСОБА_9 був ніж, тому обороняючи себе і сина вона нанесла декілька ударів в хаотичному напрямку у тіло потерпілого. Обвинувачена надавала послідовні та незмінні показання щодо вказаних обставин захисту, як під час досудового розслідування так і під час судового засідання, які на думку захисника, не спростовані стороною обвинувачення та судом. Також, звертає увагу, що показання обвинуваченої підтвердив в судовому засіданні її син, показання якого суд взяв до уваги і не спростував їх. Разом з тим, сторона захисту посилається на позиції Верховного Суду щодо вирішення питань про наявність чи відсутність стану необхідної оборони, перевищення її меж.

Крім того захисник вказує, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які не були очевидцями подій та є зацікавленими особами у кримінальному провадженні, не можуть слугувати доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. На думку сторони захисту, суд у вироку вказав лише докази надані стороною обвинувачення та не обґрунтував їх, однак не спростував твердження самої обвинуваченої та свідка ОСОБА_12 , що обвинувачена нанесла удари у тіло потерпілого лише з метою захисту від протиправних посягань ОСОБА_9 , який тримав у руках ніж.

Просить оскаржений вирок, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити подану захисником апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що в діях обвинуваченої мала місце необхідна оборона, а саме вона захищала себе та сина від потерпілого ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає наведені твердження голослівними з таких мотивів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки її дій саме за ч.1 ст.115 КК України був предметом перевірки і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відповідно до ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є умисним вбивством.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Тому місцевий суд зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.115 КК України, відтак її винуватість підтверджується: показаннями самої обвинуваченої, яка не заперечувала того, що наносила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 спочатку дерев`яною палицею у груди, а потім нанесла йому цеглиною три удари у голову, проте запевняла, що такі її дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого.

Крім того, обвинувачена під час проведення слідчого експерименту від 22.03.2022 та в суді першої інстанції чітко вказала про відсутність у неї будь-яких тілесних ушкоджень внаслідок конфлікту з потерпілим.

Посилання захисника обвинуваченої про вчинення інкримінованих ОСОБА_7 дій у стані необхідної оборони, апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, спростовану судом першої інстанції, яка є нічим іншим, як способом пом`якшення кримінальної відповідальності для винної. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскарженого вироку покази обвинуваченої дещо різняться, а саме в частині встановлення передумов конфлікту та умислу нанесення ударів потерпілому.

Відповідно до висновку експерта №126 від 21 квітня 2022 року, при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 3,71%, що відповідає важкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.138-144), таким чином на час вчинення злочину потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Зі слів обвинуваченої ОСОБА_9 погрожував її сину ножем, брав за шию та такі покази обвинуваченої підтвердив свідок ОСОБА_12 в частині, що потерпілий шарпав його за капюшон, схопив його за шию, але не душив. Також ОСОБА_7 під час слідчого експерименту вказувала, що потерпілий взявши ножа на кухні сказав «поріжу», а вона не зрозумівши поріже яблуко чи дитину розсердилася і вдарила його дерев`яною палицею (бітою) два рази у груди, після чого він сів, а вона його підняла.

Варто звернути увагу на покази обвинуваченої, що після ударів палицею ОСОБА_9 ніж перебував вже у ОСОБА_7 , оскільки вона ствердила, що порізала сину яблуко і коли в подальшому потерпілий почав її шарпати, то у відповідь взяла з підлоги цеглину вдарила ОСОБА_9 в ділянку голови.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 чи її сину, які у подальшому викликали б невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому удару цеглою в життєво важливий орган голову.

З огляду на зазначене вище, ОСОБА_9 не вчинив тих дій, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого для злочину, і викликали б у ОСОБА_7 стан необхідної оборони.

З наведених обставин, апеляційний суд, вважає ОСОБА_7 мала реальну можливість залишити місце події чи уникнути продовження конфлікту. Тим паче з показань свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_9 запитував у обвинуваченої чому вони прийшли і, що він їх не запрошував. Однак, обвинувачена перебуваючи вдома у потерпілого, після конфлікту та нанесення йому ударів дерев`яною палицею, на переконання обвинуваченої, щоб захистити сина від ОСОБА_9 , маючи можливість покинути місце події разом із своїм сином задля його безпеки цього не зробила.

Потерпілий був у стані важкого алкогольного сп`яніння, після ударів дерев`яною палицею присів і вона йому допомагала піднятися, однак, обвинувачена обрала для себе найбільш доступний і зручний спосіб захисту для припинення ймовірного посягання потерпілого, за допомогою якого і скоїла злочин.

Крім того, про наявність умислу в діях ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_9 свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, локалізація поранень, а саме нанесення ударів цеглою в життєво важливі органи, а саме ділянку голови, поведінка до, під час і після скоєння, що, зокрема, виразилось у ненаданні будь-якої допомоги пораненому, а першочергове вжиття заходів на приховування знарядь злочину.

Також колегія суддів вважає, що для будь-якої безсторонньої особи є очевидним той факт, що обвинувачена, яка є дорослою людиною і згідно висновків судової психіатричної експертизи №114 від 16 травня 2022 року могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, умисно наносячи удар цеглою потерпілому в ділянку голови, які спричинили відкриту черепно-мозвокову травму із вдавленими зламами кісток склепіння та основи черепа, свідомо припускала настання таких наслідків, оскільки розуміла, що у результаті таких її дій потерпілий неодмінно отримає тілесні ушкодження, від яких може померти.

Доводи захисника про вчинення вбивства у стані необхідної оборони, враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Разом з тим в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена дала покази, що ОСОБА_9 закрив за нею і її сином двері, а від моменту нанесення йому ударів до закриття потерпілим дверей минуло 10 хвилин. Такі покази суперечать її ж показанням під час слідчого експерименту, в частині обставини чи зачиняв за нею двері потерпілий. Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 вказала, що коли потерпілий після ударів цеглою впав на спину та на його обличчі з`явилася кров вона злякалася, взяла дерев`яну палицю, цеглину, рюкзак та вийшла з будинку.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 20 березня 2022 року місцем події є будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3 . При вході до будинку встановлено, що прямо розташований коридор із входом на кухню, з якої є прохід до спальної кімнати, у якій на підлозі було виявлено труп чоловічої статі в положенні лежачи на спині з численними тілесними ушкодженнями, який розташований головою до дверей. Під головою наявна калюжа вологої крові темно-червоного кольору. При огляді на підлозі зліва від голови, на лівому передпліччі та кисті, на дивані, на закритих вхідних дверях кімнати, на стіні зверху від голови та шторі виявлені сліди крові.

Поміж тим свідок ОСОБА_10 вказала, що на її прохання ОСОБА_13 ходив з`ясувати, що з ОСОБА_9 , та той вказав, що будинок відкритий, а ОСОБА_9 напевно мертвий.

Відповідно до висновка експерта №126 від 21 квітня 2022 року при приведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: три локальні, не з`єднані між собою, вдавлені злами кісток склепіння та основи черепа (ліва скронева, права скронева та права очниця), забої-розмізження головного мозку в цих ділянках із крововиливами під оболонки, крововиливи на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, множинні синці, садна, забійні рани обличчя, волосистої ділянки голови, синці грудної клітки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді вдавлених зламів кісток склепіння та основи черепа із розмізженням головного мозку, стосовно живих осіб, належать до тяжких як небезпечних для життя в момент спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді синців грудної клітки, дрібних саден, стосовно живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Наявність на одній поверхні різних за характером ушкоджень, а саме синців, дрібних саден та осаднень, дрібних ран та вдавлених зламів кісток черепа свідчить про дію тупого твердого предмета із вираженими нерівностями на поверхні, цілком можливо цеглою (уламком цегли). Злами на кістках черепа виникли не менш, ніж від трьох ударних дій вищевказаним предметом. Синці грудної клітки виникли від дії тупого твердого предмета видовженої форми. Забійна рана в лівій тім`яній ділянці також могла виникнути від дії тупого твердого предмета видовженої форми.

Також із вказаного висновку слідує, що після отримання тілесних ушкоджень у вигляді вдавлених зламів кісток черепа, малоймовірно здійснення потерпілим будь-яких активних дій. Смерть після даних ушкоджень настала через проміжок часу, що складає декілька хвилин. Причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась вдавленими зламами кісток склепіння та основи черепа, забоєм-розмізженням головного мозку (що є безпосередньою причиною смерті).

Наведене вище у своїй сукупності, вказує, що труп ОСОБА_9 при виявлені знаходився в положенні лежачи на спині, як про це вказувала під час проведення слідчого експерименту обвинувачена, однак наведене спростовує її твердження, що потерпілий закривав за нею двері, тобто міг рухатися після нанесення йому ударів.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту, що покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не були очевидцями подій та є зацікавленими особами не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Так ОСОБА_10 вказала про вживання алкоголю в день події разом із ОСОБА_7 , яка разом із сином проживала у неї декілька днів, а також, що остання повернувшись пізно ввечері показувала їй на телефоні фото побитого ОСОБА_9 . Крім того обвинувачена їй сказала про побиття ОСОБА_9 «за малого і за тебе». За сина бо ОСОБА_9 не дав йому яблуко, а за свідка через те, що потерпілий її штовхнув перед виходом з дому.

Свідок ОСОБА_11 показав, що обвинувачена показувала йому фото на якому не можливо було зрозуміти хто на ньому зображений, однак ОСОБА_7 ствердила, що на фото ОСОБА_9 та на запитання чи вона його вбила відповіла, що не знає.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які хоча і не є очевидцями вбивства ОСОБА_9 , однак вказують на обставини поведінки обвинуваченої в день події та посткримінальну поведінку ОСОБА_7 .

Крім того, в основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 20 березня 2022 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол огляду місця події від 20 березня 2022 року на узбіччі дороги, неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол огляду місця події від 20 березня 2022 року проведено огляд на присадибній земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , саме за 200 м. від житлового будинку;

- протокол огляду трупа від 21 березня 2022 року під час огляду трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден обличчя, волосистої ділянки голови на фоні синців та ран малих розмірів, синців губ, великої забійної V-подібної рани підборіддя, синців на передній поверхні грудної клітки в ділянці рукоятки грудини, правої ключиці та шиї спереду, а також трьох локальних зламів кісток черепа в ділянці лівої скроневої, правої скроневої і ділянці правої очниці, множинних забоїв головного мозку з крововиливами під оболонки, лінійну забійну рану лівої тім`яної ділянки голови, розміщену повздовж. Під час огляду було вилучено, зокрема предмети одягу трупа, зразки крові, зрізи нігтів з піднігтьовим вмістом з лівої та правої руки трупа, а також зразки відбитків пальців та долоней рук ОСОБА_9 ;

- висновок експерта №62 від 19 квітня 2022 року виявлені та вилучені під час проведення огляду місця події змиви речовини бурого кольору з внутрішньої сторони спальної кімнати та зі стіни у спальній кімнаті; частина цеглини; штани сірого кольору; покривало; джинсові штани, які належать обвинуваченій, містять кров у слідах, яка може походити від потерпілого ОСОБА_9 . Даних про походження крові від ОСОБА_7 не виявлено.

- висновок експерта №66 від 04 травня 2022 року підтверджено, що на дерев`яній палиці (товкачу) червоного кольору наявні сліди крові, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_9 . Даних про походження крові від ОСОБА_7 не виявлено.

- протокол проведення слідчого експерименту від 22 березня 2022 року, який проведено за участю підозрюваної ОСОБА_7 , на території домоволодіння по АДРЕСА_3 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22 березня 2022 року, який проведено за участю свідка ОСОБА_14 в с. Гор`янівка;

- протокол огляду предметів від 29 квітня 2022 року встановлено, що у мобільному телефоні марки «Huawei Cun U29», який було вилучено у обвинуваченої під час затримання, у додатку «Фотографії» було виявлено знімок килиму червоного кольору, який візуально співпадає із килимом, який знаходиться у кімнаті житлового будинку, де було виявлено труп ОСОБА_9 ;

- висновок судово-психіатричного експерта №114 від 16 травня 2022 року у ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого їй правопорушення, не виявлялося. В період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого їй правопорушення, вона перебувала у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння), могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Ознак будь-якого психічного захворювання на час проведення експертизи не виявлено. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На час правопорушення ОСОБА_7 під впливом фізіологічного афекту не знаходилась.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є безпідставними.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та кваліфікацію її дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Крім того, обставини кримінального провадження, наслідки у виді смерті потерпілого, поведінка обвинуваченої після вчинення злочину, особа обвинуваченої у своїй сукупності повністю спростовують вказані доводи сторони захисту та свідчать про відсутність у обвинуваченої виявлення жалю щодо вчиненого, щирого каяття, зокрема, відсутність життєвої установки на виправлення.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання було враховано тяжкість покарання, взято до уваги дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, хоча і є матір`ю трьох малолітніх дітей, однак останні через неналежне виконання нею батьківських обов`язків відібранні у неї, думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_7 сувору міру покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст. 50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання наближеного до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

На переконання апеляційного суду, призначене покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нею нових злочинів, і не є надто м`яким чи суворим.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскарженого вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Таким чином, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженою, яка тримається під вартою, у той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: