Справа № 347/1595/19
Провадження № 11-кп/4808/40/23
Категорія ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.10.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працює, не одруженого, раніше не судимого,

за ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Акрешори, Косівського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, одруженого, раніше не судимого;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Акрешори Косівського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, не одруженого, судимого вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.04.2021 року за ч.4 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

за ч.2 ст.345 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено:

- за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч.2 ст. 345 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Зараховано в строк остаточного покарання час перебування ОСОБА_8 під вартою з 22.07.2019 року по 24.07.2019 року включно з розрахунку, що одному дню перебування під вартою відповідає один день позбавлення волі.

На підставі до ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Зараховано в строк покарання час перебування ОСОБА_9 під вартою з 22.07.2019 року по 24.07.2019 року включно з розрахунку, що одному дню перебування під вартою відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.04.2021 року за ч.4 ст.152 КК України, остаточне покарання ОСОБА_10 визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Зараховано в строк покарання час перебування ОСОБА_10 під вартою з 22.07.2019 року по 24.07.2019 року включно з розрахунку, що одному дню перебування під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Злочин вчинено за наступних обставин.

21.07.2019 року близько 23.30 год. в с.Акрешори Косівського району Івано-Франківської області обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Будинку культури, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вийшов із залу, де проводилася дискотека, в коридор та безпричинно наніс удар ногою у двері кабінету директора Будинку культури, де на той час була влаштована виборча дільниця №260418 та знаходились голова і члени виборчої комісії, так як того дня проводилися позачергові вибори народних депутатів України.

Почувши цей удар, з кабінету вийшли директор ОСОБА_14 , голова та члени дільничної виборчої комісії: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Голова виборчої комісії ОСОБА_15 , побачивши в коридорі біля дверей обвинуваченого ОСОБА_8 , зробила йому зауваження з приводу вказаного вчинку, на що цей обвинувачений обурився та став в грубій формі, з використанням нецензурної лексики ображати ОСОБА_15 .

В цей час директор Будинку культури повідомив, що дискотека закінчена і сказав всім вийти з приміщення.

Коли ОСОБА_8 вийшов на території біля цього Будинку культури, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_9 , а згодом - обвинувачений ОСОБА_10 , які також перебували у стані алкогольного сп`яніння, та ображали нецензурними словами вищевказаних членів виборчої комісії, які намагалися заспокоїти обвинувачених. Однак, останніх це ще більше розлютило, і вони нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, продовжували ображати присутніх, а обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись поблизу ОСОБА_15 , розмахував руками та висловлювався в її адресу нецензурною лексикою.

В той день охорону громадського порядку біля вхідних дверей вказаної дільничної виборчої дільниці здійснював поліцейський ОСОБА_13 . Коли він почув крик, то виглянувши у вікно, побачив там обвинувачених, які ображали голову та членів виборчої комісії. Тому потерпілий прибув до вказаного місця словесного конфлікту, де до нього як поліцейського звернулася голова дільничної виборчої комісії ОСОБА_15 , з метою припинити протиправні дії обвинувачених, які (зі слів ОСОБА_15 ) намагалися зайти у приміщення дільничної виборчої комісії та наносили удари ногами у вхідні двері.

Працівник поліції ОСОБА_13 , з метою припинення вказаних незаконних дій висловив законну вимогу обвинуваченим припинити зазначені дії та підійшов до обвинувачених. Однак, ОСОБА_8 , не бажаючи виконувати вказану законну вимогу поліцейського, почав поводити себе зухвало та агресивно, голосно висловлюючись нецензурною лайкою в адресу поліцейського, а також штовхнув поліцейського рукою в область грудей та шарпнув за формений одяг, застосувавши, таким чином, фізичну силу до поліцейського.

Окрім того, ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , керуючись злочинним умислом на заподіяння працівникові поліції тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_13 одягнутий у формений одяг працівника поліції і перебуває при виконанні службових обов`язків, вирішили реалізувати цей умисел.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись поряд, лівою рукою наніс удар ОСОБА_13 в ділянку голови. Намагаючись захиститись, потерпілий почав відходити від обвинуваченого.

Однак в цей момент, ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, став наносити обома руками удари в ділянку голови поліцейського, внаслідок чого останній впав на землю, на коліна та, зігнувшись, руками закрився від ударів. Не зупинившись на скоєному, всі обвинувачені продовжили одночасно наносити йому удари руками і ногами по голові та тілу. Вказаний конфлікт та побиття поліцейського були припинені лише завдяки діям директора Будинку культури ОСОБА_14 та членів виборчої комісії, які відтягнули обвинувачених від потерпілого, який внаслідок такого побиття отримав легкі тілесні ушкодження.

З вироком не погодився потерпілий ОСОБА_13 та подав апеляційну скаргу в якій вказує, що оскаржуваний вирок незаконний, з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання через його м`якість та істотного порушення кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та особи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , внаслідок чого висновок суду про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства необґрунтований. Повідомляє, що звільнивши обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів про можливість їх виправлення без відбування покарання, не врахував особи обвинувачених та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень. Стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не вжили жодних заходів щодо відшкодування ОСОБА_13 шкоди. Вказує на те що, суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 129 КПК України та не розглянув пред`явлений цивільний позов у кримінальному провадженні, внаслідок чого оскаржуваний вирок ухвалено з істотним порушенням кримінально процесуального закону.

Враховуючи наведене, просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, а ОСОБА_9 - 2 роки позбавлення волі. Також розглянути і повністю задовольнити цивільний позов у кримінальному провадженні та стягнути з обвинувачених солідарно на його користь 5000 грн. матеріальної та 500 000 грн. моральної шкоди.

Також з вироком суду не погодився прокурор. В своїй апеляційній скарзі вказує, що не оспорюючи доведеність вини та кваліфікації дій обвинувачених вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.10.2022 таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції при постановленні вироку допустив порушення кримінального процесуального законодавства в розумінні ч.1 ст.129, ч. 3, 4 ст.374 КПК України та ухвалюючи 03.10.2022 обвинувальний вирок у мотивувальній та резолютивній частині не зазначив підстав для задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 або відмови у ньому, чи залишення його без розгляду.

Просить ухвалити новий вирок, яким цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково та стягнути з обвинувачених солідарно на користь потерпілого на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. а у стягненні матеріальної шкоди потерпілому відмовити.

04.09.2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання від потерпілого ОСОБА_13 , згідно якого він просить судовий розгляд проводити без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити її.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий та прокурор наполягали на задоволенні апеляційних скарг, а обвинувачені та їхні захисники заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вирок суду щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, доведеності вини та правильності кваліфікації їх дій сторонами кримінального провадження не оскаржено.

Доводи прокурора та потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарань у зв`язку з безпідставним звільненням від відбування покарання з випробуванням, на думку апеляційного суду є необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання, наслідків кримінального правопорушення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Мотивуючи рішення про призначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, суд врахував: тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, відповідно до характеристики, скарги за місцем фактичного проживання на обвинувачених відсутні, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебувають; а також наявність обставини що пом`якшує покарання - щире каяття, обтяжуючу обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та призначив обвинуваченим покарання в межах санкцій ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, які є достатніми та необхідними для досягнення мети покарання.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувались, мають молодий вік, придатні до військової служби, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість їх виправлення без відбування призначеного покарання.

З призначеним покаранням погоджується і суд апеляційної інстанції, також враховуючи, що зазначені обвинувачені протягом трьох років з моменту вчинення кримінальних правопорушень за цим вироком, інших правопорушень не вчиняли, мають постійне місце проживання, проживають з сім`ями, мають міцні соціальні зв`язки, а тому їх виправлення можливе без відбування призначеного покарання.

Доводи щодо цивільного позову не вказують на наявність підстав для скасування обвинувального вироку в цілому. Крім того, у справі міститься ухвала суду першої інстанції, якою цивільний позов вирішено по суті.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.10.2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4