ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1378/23 Справа № 226/332/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 13 січня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Архангельськ російської федерації, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ч. 2 ст. 110 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчиненнязлочину при наступних обставинах.

24.08.1991 р. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 р. вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно вимог ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Наприкінці 2013 року Російською Федерацією (далі РФ) із залученням її Збройних Сил вирішено здійснити протиправні умисні дії, спрямовані на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема, шляхом окупації частини території України, а саме території АР Крим та м. Севастополь з метою подальшої її анексії та окупації території Донецької та Луганської областей. Мотивами зазначених дій послугували Євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з НАТО з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України.

Досягти зазначеної мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, окупації території України, створення і фінансування на окупованих територіях України терористичних організацій та вчинення інших злочинів.

Так, 07 квітня 2014 року у м. Донецьку Донецької області невстановленими особами за підтримки РФ на виконання завдання щодо зміни меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, з метою здійснення терористичної діяльності створено «Донецьку народну республіку» (далі - «ДНР»). Вказана організація є стійким об`єднанням невизначеного кола осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

При цьому, терористична діяльність відповідно до статті 1 Закону охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над звичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення теології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Також, 07 квітня 2014 року у м. Донецьку Донецької області прибічниками ідеї відокремлення Донецької області від України видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 р., на порушення порядку, встановленого Конституцією України, так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та вчинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

На початку квітня 2014 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , діючи умисно, з ідеологічних мотивів, будучи обізнаним щодо передбаченого законодавством України порядку проведення референдумів, вступив у злочинну змову з групою осіб з числа інших прибічників, що підтримували ідею створення «Донецької народної республіки», стосовно яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, для проведення так званого «загального обласного референдуму» з вирішення питання підтримки «Акта о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики» серед мешканців м. Мирнограда (Димитров) Донецької області з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

11.05.2014 р. у період часу з 08.00 до 10.00 год., точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою з групою осіб з числа інших прибічників, що підтримували ідею створення «Донецької народної республіки», стосовно яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, прибув до місця проведення так званого «загального обласного референдуму», а саме до приміщення Будинку культури Мирноградської міської ради «Україна» (раніше «ім. Артема»), розташованого за адресою: Донецька область, м. Мирноград (Димитров), вул. Соборна (Ватутіна), буд. 7.

Знаходячись у вищевказаному приміщенні під час проведення так званого «загального обласного референдуму» ОСОБА_7 як особа, що здійснювала загальне керівництво процесом голосування, за попередньою змовою з групою осіб з числа інших прибічників, що підтримували ідею створення «Донецької народної республіки», стосовно яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, надавав вказівки іншим членам так званої «виборчої комісії» з підстав проведення так званого «загального обласного референдуму».

Так, зокрема, в цей день, приблизно о 10.00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 як особа, що здійснювала загальне керівництво процесом голосування, знаходячись в приміщені Будинку культури Мирноградської міської ради «Україна» (раніше «ім. Артема»), при попередній відмові невстановленого члена так званої «виборчої комісії» в наданні ОСОБА_10 так званого «бюлетеня» для голосування у зв`язку з відсутністю у нього документа, що посвідчує особу, надав ОСОБА_10 так званий «бюлетень» для голосування та роз`яснив останньому, що відбувається референдум щодо відокремлення території Донецької області від України, внаслідок чого ОСОБА_10 здійснив волевиявлення з питання підтримки «Акта о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», кинувши після цього так званий «бюлетень» в урну для голосування. Таким чином, ОСОБА_7 здійснював загальне керівництво процесом проведення референдуму в приміщені Будинку культури Мирноградської міської ради «Україна» (раніше «ім. Артема») щодо створення на території Донецької області самостійної суверенної держави - «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 р. в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України ватажками терористичної організації «ДНР» проведено так званий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 р. було проголошено про суверенітет «Донецької народної республіки» на території Донецької області.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України, а саме вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує, що вирок незаконний та підлягає скасуванню. Зауважує, що матеріали провадження не містять доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України; він не був організатором референдуму та не приймав участь в його організаційних складових, виконуючи функції добровільного знаходження для надання медичної допомоги учасникам референдуму - ветеранам військових дій. Вказує, що в формулюванні обвинувачення не вказано про інших осіб, учасників-організаторів референдуму. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати.

Від прокурора надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , в яких вона вказує, що вирок законний та обгрунтований. Зауважує, що організація ОСОБА_7 референдуму в м. Димитров підтверджується показами свідків та письмовими доказами; версія обвинуваченого щодо надання медичної допомоги спростовується здобути доказами, зокрема тим, що під час вирішення питання про голосування без паспорту громадянина України, учасники проведення референдуму вказали на ОСОБА_7 як на відповідальну особу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження

ОСОБА_7 та його захисники підтримали апеляційну скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Ст. 370 КПК України встановлено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини провадження, дослідив наявні в матеріалах провадження докази і прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.

В обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_7 покладено наступні докази:

- покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , наданих в ході судового розгляду в суді першої інстанції;

- актом огляду та аналізу відеоролику «Референдум в г. Димитрове Донецкая область 11.05.2014 (11:47)», розміщеного на відеохостингу «YouTube», від 04.01.2018 року (т. 1, а.с. 108-112);

- актом огляду та аналізу відеоролику «Димитров. Референдум за ДНР», розміщеного на відеохостингу «YouTube», від 04.01.2018 року, (т. 1, а.с. 113-118);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.10.2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 247-250).

- протоколом огляду від 14.01.2019 року, в ході якого оглянуто Інтернет ресурс https://www.youtube.com, (т. 2, а.с. 23-25);

- протоколом огляду від 22.01.2019 року (т. 2, а.с. 26-33);

- висновком експерта № 1 від 15.03.2016 року, (т. 2, а.с. 52-54);

- висновком судової семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення № 4237 від 26.05.2016 року (т. 2, а.с. 59-69);

- протоколом огляду від 18.08.2016 року, згідно якого в інтернет-мережі за допомогою веб-браузеру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та інтернет-ресурсу «YouTube» виявлено та оглянуто відеоматеріал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в ході перегляду якого було встановлено, що 07.04.2014 року в будинку Донецької обласної ради, за адресою: м. Донецьк, бульвар Пушкіна, 34, відбулося засідання представників міст Донецької області та громадських організації, на якому було проголошено про створення «Донецької народної республіки», а саме оголошено декларацію «о Суверенитете Донецкой народной республики». «Акт о провозглашении государственной самостоятельной республики Донецкой народной республики», а також погоджено проведення референдуму «о создании Донецкой народной республики» (т. 2, а.с. 70-84);

- протоколом огляду від 09.11.2016 року, в ході якого оглянуто матеріали кримінального провадження № 0000619 від 23.07.2016 року (т. 2, а.с. 85-96).

Вищевказані докази є належними та допустимими, повністю між собою узгоджуються та не викликають жодних протирічь, а отже доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину «поза розумним сумнівом».

Посилання обвинуваченого на відсутність спільників, яким би було висунуто обвинувачення, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з обвинувального акту, в рамках даного кримінального провадження висунуто обвинувачення виключно ОСОБА_7 , в той же час дане кримінальне провадження є виділеним з основного кримінального провадження, де ймовірно фігурують інші співучасники злочину, вчиненого проти національної безпеки. Повноваження на виділення матеріалів кримінального провадження в інше провадження належить прокурору, це право є дискреційним. Крім того, виключно прокурор в силу своїх повноважень вирішує яким чином спрямовувати до суду обвинувальний акт, щодо групи обвинувачених, або поодиноко. Враховуючи, що дані повноваження прокурора дозволяють застосовувати вищевказану правову процедуру виділення матеріалів кримінального провадження на будь-якій стадії досудового розслідування, колегія суддів вважає, що в такому разі порушень КПК України немає.

Версія сторони захисту щодо участі ОСОБА_7 як представника громадської організації та виключно в сфері надання медичного супроводу ветеранам є безпідставною та спростовується матеріалами провадження.

Так, згідно показів свідків, обвинувачений перебував у приміщенні, де проходив референдум, надавав консультації та фактично керував процесом проведення референдуму на даній дільниці. При цьому медичного обладнання, засобів першої медичної допомоги, які зазвичай в наявності у парамедиків у ОСОБА_7 не було, що зокрема підтверджує і він сам.

Крім того, безпосередню участь у референдумі ОСОБА_7 як організатора та керуючого підтверджено показами ОСОБА_10 .

Даний свідок суду першої інстанції показав, як ОСОБА_7 йому представили в якості відповідальної особи за проведення референдуму. Власне і сам ОСОБА_7 надав усний наказ своїм підлеглим видати свідку бюлетень, що вказує на роль керуючого процесом референдуму ОСОБА_7 .

Колегія суддів критично відноситься до пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, розцінює їх як спосіб захисту та можливість ухилитись від відповідальності за вчинений злочин, пояснення обвинуваченого вважає неправдивими, непослідовними та суперечливими, зробленими з намаганням ввести суд в оману, оскільки вони повністю спростовуються поясненнями свідків, протоколами слідчих дій, висновком експерта, які були досліджені у судовому засіданні.

Посилання сторони захисту відносно недопустимості показів свідка ОСОБА_16 є безпідставними з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_16 під час його допиту надавав пояснення щодо обставин знайомства з обвинуваченим, характеру спілкування та діяльності останнього.

Важливим елементом розмежування зацікавленості свідка є опис обставин, за яких він познайомився з обвинуваченим, та де вони до інкримінованих подій могли перетнутися.

Так, в ході допиту свідок ОСОБА_16 пояснив логічно та послідовно щодо обставин, за яких він познайомився з ОСОБА_7 , при цьому вказавши період, який не охоплюється періодом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що дало змогу суду першої інстанції встановити відсутність зацікавленості даного свідка, а тому колегія суддів вважає, що вказані показання відповідають вимогам ст. 337 КПК України.

Порядок допиту свідків вирішує суд, виходячи з клопотань сторін кримінального провадження. Перебування свідка під час допиту іншого свідка прямо заборонено.

Відповідно до ч. 4 ст. 352 КПК України кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду.

Оскільки свідка ОСОБА_17 на час допиту свідка ОСОБА_16 вже було допитано, порушень вимог КПК України судом при допиті свідків не допущено.

Колегія суддів також відхиляє доводи сторони захисту щодо упередженості свідка ОСОБА_11 , оскільки останній в ході допиту в суді першої інстанції надавав покази з чужих слів в порядку ст. 97 КПК України, які суд вважав за можливе прийняти в якості доказів, з чим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає доводи сторони захисту щодо протирічь у показах свідка ОСОБА_18 безпідставними адже факт знаходження бейджика на тілі ОСОБА_7 вбачається з перегляду наданих стороною обвинувачення відеозаписів за участю ОСОБА_7 під час проведення незаконного референдуму.

Порушення, допущені судом першої інстанції під час допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 не є істотними, а тому не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення суду.

Попри наявність встановленого порядку допиту в ході судового розгляду, суд наділений дискреційними повноваженнями щодо уточнення питання для з`ясування істини. Запитуючи більш детальну інформацію у свідків суд неупереджено з`ясовує істину по справі, а тому таку дію суду не можна вважати порушенням процесу допиту свідка.

Стороною захисту не надано доказів щодо зацікавленості свідка ОСОБА_12 під час викриття злочинної діяльності ОСОБА_7 , посилання на тотожну дату укладення угоди про її винуватість та надання викриваючих показів щодо ОСОБА_7 не доводить факту зацікавленості останньої.

Відносно позиції сторони захисту щодо недопустимості доказів та щодо виділених матеріалів кримінального провадження колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Положення ч. 5 ст. 217 КПК України передбачають, що рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, прокурором в порядку ст. 217 КПК України прийнято процесуальне рішення про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження, з дотримання вимог КПК України, а тому виділені матеріали не втратили свої властивості належності та допустимості. Таким чином, доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність протирічь між показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , оскільки вони логічні й послідовні, та вказують на протиправну діяльність ОСОБА_7 .

Відносно надання прокурором в копіях процесуальних документів, колегія судів звертає увагу, що надані копії є виділеними матеріалами, оригінал їх перебуває в кримінальному провадженні, з якого виділено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому дані процесуальні документи вважаються такими, що відповідають оригіналу.

Посилання сторони захисту на неповноту судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції є безпідставними, адже суд допитав свідків, дослідив всі письмові докази, надав учасникам провадження достатній час для аналізу та надання пояснень, реплік, тобто забезпечив реалізацію основної засади кримінального провадження змагальності, у зв`язку з чим повно та об`єктивно дослідив наявні докази.

Аналізуючи вищезазначені докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що вказані докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто події кримінального правопорушення мали місце, а провина обвинуваченого повністю доведена, протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані вірно, оскільки він при вищевказаних обставинах своїми умисними діями, здійсненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду,колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованими та приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає, оскільки він повністю відповідає правовим критеріям, визначеним ст. 370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 13 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: