Справа № 686/417/18
Провадження № 1-кс/686/4289/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 01.05.2023 про закриття кримінального провадження № 0000274 від 17.11.2017, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 01.05.2023 про закриття кримінального провадження № 0000274 від 20.12.2017, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

В обґрунтування скарги вказала, що при розгляді цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором суддею Городоцького районного суду ОСОБА_6 допускалося порушення норми матеріального та процесуального права, які полягали у наступному: судом було безпідставно відхилено клопотання про допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , витребування у банку відеозображення особи, яка безпосередньо отримувала кошти за договором кредиту та інформації з Хмельницької МС УДМС у Хмельницькій області про осіб, які проживали у кв. АДРЕСА_1 . Суддею не було враховано, що паралельно з почеркознавчою експертизою, призначеною судом, у кримінальному провадженні № 0000275 від 24.06.2013 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, експертами Хмельницького відділення Київського НДІСЕ також проводилася почеркознавча експертиза, про що судді було відомо. Однак, не дочекавшись даного висновку, суддею було відновлено провадження у справі та ухвалено рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 68 132,19 грн та судових витрат у сумі 681,32 грн. Указує, що у справі відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_5 про призначення справи на 28.01.2023, а від представника позивача була лише заява про розгляд справи у їх відсутності, а тому у судді не було підстав для ухвалення рішення у порядку заочного розгляду. Не містить рішення суду правової оцінки висновку почеркознавчої експертизи та підстави не прийняття його до уваги. Окрім того, суддя не зупинила провадження у справі до вирішення кримінального провадження № 0000275 від 24.06.2013 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Суддею не звернуто увагу, що відповідач у судовому засіданні оспорював отримання грошових коштів на умовах, встановлених кредитним договором № НМХRRХ09380111 від 22.06.2007, тобто відсутність договірних відносин із ним, а також проігнорувала правові норми, якими врегульовані строки позовної давності.

Також у скарзі вказує на неповноту досудового розслідування, оскільки слідчий не зробив правового аналізу цивільної справи, яка розглядалася суддею ОСОБА_6 , не звернувся до Вищої ради правосуддя з приводу наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку, не дослідив того факту, що 30.06.2011 суддя притягувалася дисциплінарної відповідальності, а отже нею уже допускалися порушення вимог закону; не надав правової оцінки протоколам оглядів документів, якими зафіксовано наявність телефонних з`єднань між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а також відсутність телефонних дзвінків та СМС-повідомлень між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 за 23.01.2014, між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 . Також слідчим не проведено слідчих дій для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_5 та діями/бездіяльністю судді ОСОБА_6 , зокрема не допитувалися з цього приводу рідні ОСОБА_5 , сусіди, працівники лікарні.

В судовому засіданні скаржниця подану скаргу підтримала і наполягала на її задоволенні. Уважає, що слідчому слід було допитати суддю, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11 , представників банку, оцінити ті документи, які надавалися судді для вирішення цивільно-правового спору та надати оцінку тому факту, що суддею не було зупинено вирішення цивільної справи до завершення досудового розслідування кримінального провадження № 0000275, яке розслідувалося за фактом шахрайства та у якому також проводилася почеркознавча експертиза, про що судді ОСОБА_6 було достеменно відомо. Не звернув увагу слідчий і на те, що між представниками банку та ОСОБА_6 були телефонні з`єднання. Службову недбалість у діях судді вбачає і у тому, що нею не було витребувано документів кредитної справи, документів від представника магазину, у якому був куплений телефон, не враховано пояснень ОСОБА_5 про те, що кредиту він не отримував і не звернуто увагу на те, що в анкеті позичальника були зазначені недостовірні дані про особу ОСОБА_5 (адреса, інші анкетні дані), не витребувано матеріалів службової перевірки від ПАТ КБ «ПриватБанк» за заявою ОСОБА_5 з приводу оформлення кредиту на його ім`я; не звернуто увагу на те, що попередній позов банку судом було залишено без розгляду. Переконана, що суддя тиснула на її чоловіка, коли неодноразово у ході судового розгляду запитувала, чи ним виконані підписи на документах, наданих банком. Уважає, що у зв`язку із нервовим потрясінням чоловік раптово помер. Ще, на початку січня ОСОБА_5 стало зле, а за кілька днів до судового засіданні говорив дружині, що цього не переживе, відчуває, що йому добре уже не буде. Уважає, що причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_5 та діями/бездіяльністю судді ОСОБА_6 доводиться тим, що 29.01.2014 у палату Городоцької ЦРЛ, де лікувався її чоловік, поступив чоловік секретаря із Городоцького районного суду, яка реєструвала в суді усі документи і вважає, що саме вона повідомила ОСОБА_5 про те, що було прийнято рішення по кредиту (дізналася про це після смерті чоловіка, від осіб, які лікувалися у тій же палаті). 29.01.2014, коли вона прийшла відвідувати чоловіка, то побачила його засмученого і стривоженого, він запитував її про результат судового засідання та у відповідь ОСОБА_3 відповіла, що їй нічого не відомо. ОСОБА_5 відповів, що: «Кінець уже є. Почуєш» та вона відчула, що він на неї ніби образився.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, однак відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку скаржниці, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000274, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000274 від 17.11.2017, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що у червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Городоцького районного суду позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 68 132,19 грн та судових витрат у сумі 681,32 грн.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2013 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивача в судове засідання на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України.

У серпні 2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно подало до Городоцького районного суду Хмельницької області позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 68 132,19 грн.

Під час розгляду справи за позовом банку призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої висновком експерта № 98 від 25 грудня 2013 року встановлено, що підписи, проставлені на заяві позичальника від 22 червня 2007 року № НМХRRХ09380111 після слів «підпис» над словами «один примірник оригіналу договору мною отриманий» та у стрічці про отримання кредитної картки № НОМЕР_1 після слів «ПІН отримав, дата 22.06.2007, підпис», - виконані ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 68 132,19 грн, а також 681,32 грн сплаченого судового збору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 23 травня 2014 року № 383/14-26, проведеної у межах кримінального провадження № 0000275 від 24.06.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, підписи на заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року у графах «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)» та «Підпис» виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підписи на копіях 1, 2, 3, 10, 11 сторінок паспорту серії та номеру НОМЕР_2 та картки фізичної особи-платника податків на прізвище ОСОБА_5 під рукописними записами «Копія вірна ОСОБА_5 » виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Також згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 1188/1189/14-21 від 10 вересня 2014 року, здобутим у межах кримінального провадження № 0000275 № 0000275 від 24.06.2013 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, підписи від імені ОСОБА_5 у заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року в графі «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)», в графі «Підпис» про отримання кредитної картки № НОМЕР_1 , в електрофотокопіях 1,2,3,10,11 сторінок паспорту та картки фізичної особи - платника податків на прізвище ОСОБА_5 під словами «Копія вірна ОСОБА_5 », виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_5 у заяві позичальника № НМХRRХ09380111 від 22 червня 2007 року в графі «Підпис (один примірник оригіналу договору мною отримано)», в графі «Підпис» про отримання кредитної картки № НОМЕР_1 виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_5 в електрофотокопіях 1, 2, 3, 10, 11 сторінок паспорту та картки фізичної особи-платника податків на прізвище ОСОБА_5 під словами «Копія вірна ОСОБА_5 », виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

У подальшому, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2014 прийнято відмову від позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року скасовано і провадження у справі закрито. Повернуто ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір в розмірі 681,32 грн.

Досудове розслідування здійснювалося з приводу можливої службової недбалості, а саме неналежного виконання своїх службових обов`язків, у діях судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 , яка за наслідками розгляду цивільної справи № 672/1148/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , у порушення норм матеріального та процесуального права, 28.01.2014 ухвалила рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 68132,19 грн. та 681 грн. 32 коп. судового збору, що в подальшому спричинило тяжкі наслідки, а саме смерть ОСОБА_5 .

Ухвалене судом рішення у даній цивільній справі ОСОБА_3 вважає завідомо неправосудним, оскільки її чоловік ОСОБА_5 насправді кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримував. Окрім того, потерпіла указувала на порушення суддею норм процесуального та матеріального права при його ухваленні.

Висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи не відповідав дійсності, ОСОБА_5 не було повідомлено про призначення на 28.01.2014 судового засідання та він не міг з`явитися у судове засідання, оскільки перебував у лікувальному закладі. У подальшому, після того, як зі слів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 дізнався про прийняте судом рішення, його стан здоров`я різко погіршився та він помер.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. 2, 284 КПК України.

Виходячи зі змісту ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 01 травня 2023 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у діях судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 .

Слідча суддя погоджується з таким висновком слідчого з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 КК кримінально-караним діянням є службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, при цьому ч. 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Передбачений ч. 2 ст. 367 КК склад злочину містить обов`язкові елементи складу злочину: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єктивна сторона, суб`єкт.

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367 КК); 3) причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

Разом з цим, службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 1 ст. 367 КК), чи тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 2 ст. 367 КК).

Системний аналіз положень ст. 367 КК дає підстави вважати, що відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Вказане відповідає висновку ВС, викладеному у постанові № 484/1376/18 від 17.08.2021.

Службова недбалість може виявлятися у формі бездіяльності, коли суб`єкт повністю не виконує покладені на нього службові обов`язки, або дії, коли покладені на нього службові обов`язки хоча і виконуються, але неналежним чином - не так, як того потребують інтереси служби, тобто не відповідно до закону та умов, що склалися, або відповідно до них, але неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччі з встановленим порядком тощо.

Разом з тим, у рішенні КСУ у справі № 1-305/2019(7162/19) від 11 червня 2020 року у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України, яким визнано неконституційною статтю 375 Кримінального кодексу України, суд виснував, що можливість оцінювати судове рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідком притягнення судді до кримінальної відповідальності виключена. Для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного». Суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону (п. 2.4, 2.5, 2.6 рішення КСУ).

Таким чином, визнавши неконституційною норму матеріального права, яка передбачала як кримінально-каране діяння ухвалення судом завідомо неправосудного рішення, Конституційний Суд України виходив саме з обґрунтованої неможливості оцінки судового акту в позасудовому порядку, іншими, окрім судовими, органами.

З огляду на наведене вище мотивування КСУ, приходжу до висновку, що не може така оцінка надаватися судовому акту і в ході досудового розслідування ймовірно вчиненого будь-якого іншого кримінального правопорушення представниками судової гілки влади, окрім як свавільного зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі.

А тому приходжу до висновку про фактичну та юридичну неможливість надання оцінки рішенню судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 від 28.01.2014, а також процесу здійснення нею судочинства у ході розгляду цивільної справи № 672/1148/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості і в межах кримінально-правової кваліфікації за ст. 367 КК України.

Отже висновок слідчого про те, що до кола його повноважень не належить оцінка дій судді при здійсненні правосуддя, є вірним і з цих підстав слідча суддя не оцінює аргументи скарги ОСОБА_3 у тій частині, що стосуються порушення суддею, на її думку, норм матеріального та процесуального права при ухваленні суддею рішення.

При цьому слід звернути увагу на те, що уповноваженими на розгляд дисциплінарних скарг органами неодноразово перевірялися дії судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 в порядку дисциплінарного провадження.

Так, рішенням ВККС від 25.06.2015 № 1536/дп-15 було відмовлено у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 за скаргами ОСОБА_3 від травня 2014 року та січня 2015 року з тих підстав, що умисних порушень норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків під час розгляду справи не встановлено (т.2, а.с.81-83).

Ухвалою Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 1014/1дп/15-17 від 27.04.2017 було відмовлено у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 за скаргою ОСОБА_3 від 10.10.2016 про порушення суддею норм процесуального права при розгляді справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 3 а.с.45).

Окрім того, стверджуючи про злочинний характер дій судді при ухваленні нею рішення, потерпіла переважно керується власною оцінкою наявних у справі № 672/1148/13-ц доказів, тоді як згідно ст. 89 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок здійснення оцінки доказів (у тому числі врахування одних та відхилення інших, надання переваги певним доказам перед іншими) за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і переоцінка їх в межах кримінального провадження не відповідає вимогам закону з підстав, наведених вище.

Жодних доказів того, що ухвалюючи рішення суддя Городоцького районного суду ОСОБА_6 свавільно зловживала своїми повноваженнями, або допустила невиконання службових обов`язків (неналежне виконання) через несумлінне ставлення до них, матеріали дослідженого кримінального провадження № 0000274 не містять.

Слід зауважити і на тому, що склад злочину, передбаченого ст. 367 КК України конструйований законодавцем як злочин із матеріальним складом, тобто обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

У ході досудового розслідування слідчим зроблено висновок про відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями, зокрема винесенням рішення суддею Городоцького районного суду ОСОБА_6 та наслідками - смертю ОСОБА_5 , з яким слідча суддя погоджується з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 , яка ухвалила рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2007 року в сумі 68 132,19 грн, а також 681,32 грн сплаченого судового збору та смертю ОСОБА_5 , слідчим здобуто не було.

Так, постановою слідчого від 08.02.2018 року (т. 2,а.с. 184-186) у провадженні призначено комісійну судово-медичну експертизу та висновком судово-медичної експертизи № 18 від 25.04.2018 (том 2, а.с. 199-202) встановлено, що враховуючи дані медичної карти № 544//76 стаціонарного хворого Городоцької ЦРЛ із даними електрокардіографії від 28.01.2014 р., протоколу патологоанатомічного дослідження № 5 від 30.01.2014 з даними мікроскопічного дослідження (заключення №116-22 від 11.02.2014) можна говорити, що причиною смерті гр. ОСОБА_5 з більшою ймовірністю могло бути захворювання серця, а саме: вроджена серцева патологія, яка характеризується наявністю додаткового шляху, по якому проводиться імпульс, а саме синдром Вольфа-Паркінсона-Уайта, що ускладнилося гострою серцево-легеневою недостатністю, яка могла явитись безпосередньою причиною смерті.

Згідно даних медичної карти №544/76 стаціонарного хворого Городоцької ЦРЛ гр. ОСОБА_5 поступив 28.01.2014р. зі скаргами на серцебиття, задишку при незначному фізичному навантаженні, перебої в роботі серця, запаморочення, з анамнезу було відомо, що погіршення самопочуття тиждень, після психоемоційного перевантаження, також в минулому мав місце інфекційно-алергічний міокардит. При поступленні загальний стан був «посередній», відмічався легкий ціаноз губ, пульс був аритмічний 110 ударів за хвилину, артеріальний тиск 105/70 мм рт.ст., ритм серцевої діяльності неправильний, відмічався систолічний шум на верхівці, набряків не було. При поступленні був виставлений клінічний діагноз: Синдром Вольфа-Паркінсона-Уайта, пароксизм суправентикулярної тахікардії. Серцева недостатність II А ступені. Враховуючи дані електрокардіограми від 28.01.2014р., діагноз був встановлений вірно.

В зв`язку із скаргами та встановленим діагнозом хворому ОСОБА_5 під час перебування на лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_2 28.01.2014р.-29.01.2014р. було проведено наступні обстеження: загальний аналіз крові, аналіз крові на цукор, загальний аналіз сечі, біохімічний аналіз крові, мікрореакція, електрокардіографія в динаміці. Прижиттєва діагностика ішемічної хвороби серця на фоні синдрому Вольфа-Паркінсона-Уайта по електрокардіограмі представляє певні труднощі, оскільки наявність додаткового шляху проведення обумовлює вторинні зміни кінцевої частини шлуночкового комплексу (сегмента S-Т та зубця Т). Для верифікації ішемічної хвороби серця на фоні додаткових шляхів проведення імпульсу (синдрому Вольфа-Паркінсона-Уайта) необхідне проведення додаткових методів обстеження, а саме: добового електрокардіографічного спостереження (холтерівське моніторування), велоергометрія, коронарографії, але дані обстеження проводяться в плановому порядку після стабілізації стану хворого.

Хворому ОСОБА_5 під час перебування на стаціонарному лікуванні в Городоцькій ЦРЛ 28.01.2014р.-29.01.2014р. обстеження та лікування проведенні в цілому вірно.

Не зважаючи на вірно проведене лікування, 29.01.2014р. о 13.00 год. хворому раптово стало погано, появилось відчуття нестачі повітря, появився ціаноз обличчя, при об`єктивному дослідженні пульс та артеріальний тиск були відсутні, хворому проводились невідкладні реанімаційні заходи: штучна вентиляція легень, непрямий масаж серця, гормональна терапія препаратом дексаметазон, інотропна підтримка препаратом дофамін на фізіологічному розчині,стимулювання серцево-судинної системи препаратом адреналін, антикоагулянтна терапія препаратом гепарин, введення атропіну.

Серцево-легеневу реанімацію необхідно було розпочати з підключення кардіомонітора та визначення зупинки кровообігу. За даними медичної карти №544/76 стаціонарного хворого у гр. ОСОБА_5 мала місце асистолія, але на представлені електрокардіограмі від 29.01.2014 це не підтверджено. Якщо дійсно мала місце асистолія, то штучна вентиляція легень, непрямий масаж серця та введення адреналіну було вірним. Введення інших препаратів: дексаметазону, дофаміну, атропіну, гепарину не входить до переліку необхідних при серцево-легеневій реанімації, але їх застосування не спричинило погіршення стану хворого. По даним електрокардіограми від 29.01.2014 у хворого мала місце фібриляція шлуночків. При такому порушенні кровообігу серцево-легеневу реанімацію необхідно було розпочинати з проведення електричної дефібриляції, а після трьох неефективних зарядів дефібрилятора вводити адреналін. Таким чином, серцево-легенева реанімація хворому ОСОБА_5 проведена частково вірно. Непроведення дефібриляції не вплинуло на летальний наслідок, оскільки при синдромі Вольфа-Паркінсона-Уайта дана маніпуляція не завжди ефективна.

Проведені реанімаційні заходи не дали позитивного результату та ІНФОРМАЦІЯ_3. о 13:40 год. констатовано біологічну смерть ОСОБА_5 .

Будь-яке психоемоційне навантаження (стресова ситуація) чи фізичні навантаження могло сприяти загостренню захворювання - синдрому Вольфа-Паркінсона Уайта та сприяти настанню смерті гр. ОСОБА_5 . Слід відмітити, що у 4% випадів хворих із синдромом Вольфа-Паркінсона-Уайта смерть може наступити раптово без будь-яких психоемоційних та фізичних навантажень.

Таким чином, причиною смерті ОСОБА_5 з більшою ймовірністю могло бути захворювання серця, а саме: вроджена серцева патологія, яка характеризується наявністю додаткового шляху, по якому проводиться імпульс, а саме синдром Вольфа-Паркінсона-Уайта, що ускладнилося гострою серцево-легеневою недостатністю, яка могла явитись безпосередньою причиною смерті. Висновок про те, що психоемоціне навантаження могло сприяти загостренню захворювання - синдрому Вольфа-Паркінсона-Уайта та сприяти настанню смерті ОСОБА_5 є ймовірним за своєю суттю, оскільки ним безсумнівно та беззаперечно не установлено, що дійсно у ОСОБА_5 було діагностовано психоемоціне навантаження та саме воно стало причиною його смерті. Окрім того, у висновку експерта зазначено, що є і невеликий відсоток випадків раптової смерті людей із захворюванням Вольфа-Паркінсона-Уайта, без жодних психоемоційних та фізичних навантажень.

Також у висновку йдеться і про те, що серцево-легенева реанімація хворому ОСОБА_5 була частково проведена вірна, при цьому висновок, що це не вплинуло на летальний наслідок також ймовірний - у зв`язку із тим, що при синдромі Вольфа-Паркінсона-Уайта дана маніпуляція не завжди ефективна, однак експертами не указано у зв`язку із чим вони дійшли висновку, що даний конкретний летальний випадок (смерть ОСОБА_5 ) не обумовлений частково вірною проведеною серцево-легеневою реанімацією.

Жодними зібраними досудовим розслідуванням документами не доведено, що смерть підозрюваного лежить у причинно-наслідковому зв`язку із ухваленим та незаконним, на думку потерпілої, рішенням судді Городоцького районного суду ОСОБА_6 .

Посилання скаржниці на те, що слідчим не допитувалися для з`ясування причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_5 та діями/бездіяльністю судді ОСОБА_6 , рідні ОСОБА_5 , сусіди, працівники лікарні слідчою суддею відхиляється з огляду, по-перше, на проаналізований вище висновок судово-медичної експертизи № 18 від 25.04.2018, а по-друге, враховуючи проведення неодноразових допитів потерпілої ОСОБА_3 , які зафіксовані у відповідних протоколах та інших свідків, які у ході допиту не повідомили відомостей та обставин, які б указували на наявність такого зв`язку.

Так, допитана 23.03.2018 як свідок ОСОБА_13 вказала, що 28.01.2014 ОСОБА_5 поступив на лікування в кардіологічне відділення Городоцької ЦРЛ, а вона була лікуючим лікарем. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що останній протягом кількох місяців був у стані постійної тривоги у зв`язку із розглядом в суді справи про стягнення з нього кредиту, який він фактично не отримував. ОСОБА_5 погіршення свого стану здоров`я пов`язував із тривогою щодо розгляду у суді справи. 29.01.2014, через деякий час після того, як ОСОБА_5 відвідала у кардіологічному відділенні дружина, останній помер. Чи відомо було ОСОБА_5 про рішення суду, свідку невідомо (т.3, а.с.63-67).

Допитаний 03.07.2018 як свідок односельчанин ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_5 переживав з приводу отриманого від банку листа про погашення заборгованості по кредиту, який він не отримував. Друга суддя розглядає його справу, він не знає що робити, бо справа затягується. Він переживав, скаржився на погіршення у зв`язку із цим стану здоров`я, перестав бути життєрадісним, не бачив кінця (т.3 а.с. 68.).

Допитаний 03.07.2018 як свідок односельчанин ОСОБА_15 повідомив, що із слів ОСОБА_5 йому відомо про те, що банк звернувся до суду із позовом про повернення кредиту, якого він не отримував; говорив, що не переживе тяганини, хвилювався з цього приводу, перестав бути життєрадісним, оскільки переживав чим закінчаться суди (т. 3 а.с.71-73)

Посилання потерпілої на те, що стан її чоловіка загострився саме у зв`язку із обізнаністю щодо ухвалення рішення про стягнення з нього заборгованості є припущенням, а відтак відхиляються слідчою суддею, оскільки, по-перше, ґрунтується на її суб`єктивному сприйнятті повідомленої ОСОБА_5 інформації, яку вона розтлумачила як ту, що свідчить про обізнаність ОСОБА_5 про існування судового рішення відносно нього. Так, сама ОСОБА_3 , будучи допитаною як потерпіла показала у ході розмови, яка відбувалася між нею та чоловіком, ОСОБА_5 «запитав, чи була я 28.01.2014 у Городоцькому районному суді у судовому засіданні за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості. Я відповіла «не знаю, що має бути по цьому, кінця краю цьому немає», тобто я не вказувала йому чи була чи не була на суді. На що чоловік, вислухавши мене відповів «Кінець вже є, почуєш».

По-друге, зміст показань ОСОБА_3 указує на те, що ОСОБА_5 був госпіталізований у кардіологічне відділення Городоцької ЦРЛ у день прийняття рішення - 28.01.2014 зранку (т. 3 а.с.26) та хвилювався з приводу майбутнього судового засідання. Так, будучи допитаною 12.07.2016 ОСОБА_3 показала «28.01.2014 у нього знов відбувся сильний емоційний стрес та він став жалітися мені, що у нього ніби стає серце. Цього ж числа я завезла його в лікарню. 28.01.2014 мало відбутися судове засідання по нашій справі, за що він сильно переживав, так як не міг піти на нього і хвилювався, що має бути по цій заборгованості по кредиту, тобто яке буде рішення суду» (т. 3 а.с.19).

У судовому засіданні ОСОБА_3 також повідомила, що ОСОБА_5 стало зле ще у січні 2014 року, після того, як він дізнався про висновок експерта, згідно з яким підписи, проставлені на заяві позичальника від 22 червня 2007 року № НМХRRХ09380111 виконані ним.

Тобто з викладеного слідує, що певне погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 відбулося ще до ухвалення судового рішення, що у сукупності із іншими матеріалами кримінального провадження та висновком судово-медичної експертизи № 18 від 25.04.2018 указує на неможливість пов`язання смерті ОСОБА_5 виключно із довіданням останнього про ухвалене рішення про стягнення з відповідача заборгованості.

Перевірити ж показання ОСОБА_3 в тій частині, де остання вказує на повідомлення одного із пацієнтів, який спільно з її чоловіком перебував у палаті на лікуванні, стосовно того, що ОСОБА_5 29.01.2018 взнав, що йому «присудили кредит», а тому так погано на це відреагував, об`єктивно неможливо у зв`язку із смертю вказаних чоловіків - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що підтверджується повідомленням головного лікарка Городоцької ЦРЛ ОСОБА_18 № 69 від 19.01.2018 та повідомленням начальника Городоцького РВ відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 280/15.4.4-36 від 23.02.2018 (т. 3, а.с.152, 153, 155).

Ч. 6 ст. 97 КПК України визначено, що показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні (висновок ВС у постанові № 662/330/20 від 25 лютого 2021 року).

Отже, за характером повідомлених ОСОБА_3 відомостей, її показання в частині довідання чоловіка про те, що у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» прийнято рішення, є показанням з чужих слів, однак, у зв`язку із не підтвердженням показань ОСОБА_3 іншими допустимими доказами, їх слід вважати недопустимими.

Щодо інших аргументів скаржниці, слід зазначити наступні підстави для їх відхилення слідчою суддею.

Стосовно невжиття слідчим заходів щодо звернення до Вищої ради правосуддя з приводу наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку, то приходжу до висновку про недоцільність такого звернення, оскільки обставини правомірності дій судді у ході розгляду цивільної справи №672/1148/13-ц неодноразово перевірялися як ВРП, так і ВККС, про що зазначалося вище, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо факти неналежної поведінки судді, що повідомляються у дисциплінарній скарзі, вже були предметом перевірки та розгляду і щодо них відмовлено у відкритті дисциплінарної справи або ухвалено рішення у дисциплінарній справі.

Факт попереднього притягнення 30.06.2011 судді ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності не є обставиною, що має значення для кримінального провадження, оскільки згідно ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Щодо не надання правової оцінки протоколам оглядів документів, якими зафіксовано наявність телефонних з`єднань між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а також відсутність телефонних дзвінків та СМС-повідомлень між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 за 23.01.2014, між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 слід зазначити, що самі по собі факти телефонних з`єднань судді із представниками позивача та відповідача не мають доказового значення, оскільки не встановлюють наявність чи відсутність жодних фактів.

Окрім того, допитана 26.09.2018 як свідок ОСОБА_19 повідомила, що з ОСОБА_6 перебувала в службових стосунках, спілкування по телефону з нею могло відбуватися лише з приводу участі як представника банку у ході розгляду справ за позовами банку (т. 3 а.с.90-93). Аналогічні показання дала допитана як свідок ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 97-101).

Посилання скаржниці у судовому засіданні на те, що причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_5 та діями/бездіяльністю судді ОСОБА_6 доводиться тим, що 29.01.2014 у палату Городоцької ЦРЛ, де лікувався її чоловік, поступив чоловік секретаря із Городоцького районного суду, яка реєструвала в суді усі документи і вважає, що саме вона повідомила ОСОБА_5 про те, що було прийнято рішення по кредиту (дізналася про це після смерті чоловіка, від осіб, які лікувалися у тій же палаті), слідча суддя оцінює критично оскільки спростовується показаннями допитаної 31.10.2018 як свідка ОСОБА_20 , яка повідомила, що 29.01.2023 близько 06-ї год. її батько ОСОБА_21 поступив на стаціонарне лікування у кардіологічне відділення Городоцької ЦРЛ з інсультом та вона перебувала весь час з ним у палаті. Ближче до обіду побачила, що чоловіку у палаті (прізвище його їй було невідоме) стало погано, а тому покликала на допомогу лікарів, які проводили реанімаційні заходи та які зверталася до невідомої для неї особи за прізвищем « ОСОБА_22 ». Про рішення Городоцького суду, яким задоволено позов банку до ОСОБА_5 їй не було відомо, а у зв`язку із станом здоров`я батька взагалі не було до роботи.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вона є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та надано відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, слідча суддя дійшла висновку, що складена слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 постанова від 01.05.2023 про закриття кримінального провадження № 0000274 від 17.11.2017, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 є мотивованою та обґрунтованою, а тому, враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 за безпідставністю.

Керуючись ст. 303, 306, 307 КПК України, слідча суддя

постановила:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 01.05.2023 про закриття кримінального провадження № 0000274 від 17.11.2017, порушеного за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя