Справа № 127/9728/23
Провадження №11-сс/801/218/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2023 за №0000277,

якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід строком на 60 днів, до 17:00 години 02.06.2023 року у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Слідча ОСОБА_9 звернулася до суду з вказаним клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_10 , мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», маючи незняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 03.04.2023 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 , рухаючись вулицею Замостянською в м. Вінниця, помітив біля кафе «Biblioteka resto bar», що розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 31, велосипед марки «Cube» моделі «touring» зеленого кольору, та в цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення вказаного велосипеда.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету легкої наживи, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «Cube» моделі «touring» зеленого кольору вартістю 2000 гривень, що на праві власності належить ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_8 разом з викраденим велосипедом з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 2000 гривень.

Так, 04.04.2023 о 17 год. 00 хв. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України ОСОБА_12 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

04.04.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом прийняття усної заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 03.04.2023; протоком огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул.. Замостянська, 31, від 03.04.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 04.04.2023; протоколом про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 05.04.2023; протоколом огляду електронного документу від 05.04.2023; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 від 04.04.2023; протоком огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул. Острозького, 25, від 04.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 04.04.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання від 05.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 05.04.2023 та іншими матеріалами кримінального провадження .

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідча зазначила, що враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, 21.10.2021 звільнений з Оріхівської виправної колонії №88 умовно-достроково на підставі ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.10.2021, невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 11 днів, відносно якого 06.01.2022 Запорізькою окружною прокуратурою направлено до суду обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України , також 16.12.2022 Комунарським районним судом міста Запоріжжя винесено ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001118 за ч. 4 ст. 185 КК України, натомість належних висновків після цього не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого тяжкого кримінального правопорушення проти власності, а тому наявні усі підстави вважати про схильність останнього до вчинення корисливих злочинів.

Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працює, в нього відсутнє постійне джерело доходу, відсутні стійкі соціальні зв`язки, що дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконанню підозрюваним ОСОБА_8 покладених обов`язків.

Також у відповідності до п.2 ч.5 ст.182КПК України слідча просила визначити ОСОБА_8 заставу 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134 200 грн.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, суду зазначила, що ОСОБА_8 може вчиняти нові кримінальні правопорушення, беручи до уваги відсутність постійного місця роботи; переховуватись від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та просила клопотання задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт за місцем постійного проживання АДРЕСА_3 де він проживає разом із жінкою в незареєстрованому шлюбі, сам є внутрішньо переміщеною особою, також у Вінницю приїхали його батьки похилого віку, які також є внутрішньо переміщені особи, батько є інвалідом. Сам ОСОБА_8 вину свою визнав, щиро кається, добровільно повернув викрадений велосипед потерпілому, тобто матеріальна шкода відшкодована, крім того ОСОБА_8 влаштувався на роботу, сам утримує батьків та цивільну дружину, просить врахувати вищевказані обставини та у разі застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, застосувати мінімальну заставу, яка передбачена КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування строком 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, а саме: до 17:00 години 02 червня 2023 року.

Одночасно визначено розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 ( п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень у національній грошовій одиниці, у визначеному порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_8 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вимог відмовлено.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.

Упродовж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалено утримувати ОСОБА_8 у ДУ "Вінницька УВП№1".

Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 маючи не зняту та не погашену судимість, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного, корисливого тяжкого кримінального правопорушення, тобто надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, що ОСОБА_8 має антисоціальну поведінку, низькі соціально стримуючі фактори, крім того, в нього відсутні джерела постійного доходу, що підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також слідчий суддя критично ставиться до посилань захисника адвоката ОСОБА_7 , що його підзахисний вину свою визнав, щиро кається, сприяє слідству у швидшому досудовому розслідуванні, шкоду відшкодовано, що останній має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне місце проживання разом з цивільною дружиною та батьками, що може бути підставою для більш м`якого запобіжного заходу, оскільки наявні ризики, на думку суду, більш суттєві та переважають над зазначеними стороною захисту обставинами для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, суду не надано жодних підтверджуючих доказів, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_8 в місцях затримання, а тому слідчий суддя вважав, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання.

Слідчий суддя прийняв за ґрунтовні доводи прокурора про те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання. Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Також слідчий суддя вважав за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_8 усвідомлюючи, що йому загрожує реальне безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до десяти років, останній зможе переховуватися від органів досудового розслідування суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи особу ОСОБА_8 , його матеріальний стан та характер вчиненого злочину, вважав за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених названим Кодексом, саме у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 53680 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2023 скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби з 21:00 до 07:00 години, з покладенням відповідних обов`язків: - прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; - не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи; - утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінально-процесуального законодавства України та не врахував положення Європейського суду з прав людини, обравши підозрюваному найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не з`ясував обставини, визначенні ст.178 КПК України. Зокрема, слідчим суддею було залишено поза увагою те, що підозрюваний має зареєстроване місце проживання, є внутрішньо переміщеною особою, на його утриманні перебувають літні батьки, які переїхали до м. Вінниці з тимчасово окупованої території.

Також судом не було враховано, що підозрюваний свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, добровільно передав майно, яке є об`єктом правопорушення, всесторонньо сприяє проведенню досудового слідства.

За таких обставин, сторона захисту вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, в сукупності з обов`язками передбаченими ч.5 ст.194 КПК України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде порушувати його права, передбачені ст.29 Конституції України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного ОСОБА_8 у розгляді апеляційної скарги поданої в інтересах останнього. Також апеляційним судом підозрюваний повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді.

Захисник та прокурор за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні слідчого обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 зможе продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, оскільки є особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, ніде не працює, не одружений, не має постійного джерела доходів та відсутні достатні соціально-стримуючі фактори.

Апеляційний суд погоджується, що встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини свідчать про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_8 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, вкотре проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із доводами захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, на думку колегії суддів доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які на даному етапі має досягти як орган досудового розслідування, так і в подальшому суд.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

При цьому, наявність в останнього постійного місця проживання у м. Вінниці, як внутрішньо переміщеної особи, визнання своєї вини, наявність цивільної дружини, батьків пенсійного віку, сприяння своєчасному та об`єктивному розслідуванню у вказаному кримінальному провадженні, добровільне повернення майна, яке є об`єктом правопорушення, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Згода захисника та самого підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Зазначені як підозрюваним, так і захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього, тому не спростовують встановлені судом першої інстанції ризики.

Також в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного захисником житла в якому проживає підозрюваний з цивільною дружиною та батьками, і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб ОСОБА_8 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею щодо висловленої в судовому засіданні позиції як захисника, так і самого підозрюваного наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, обставини провадження та даних про особу підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який є умисним корисливим злочином, з метою особистого збагачення вчиненого в умовах воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та за які відбував покарання як реально, так і з іспитовим строком, востаннє був засуджений 23.09.2019 року до 4 років 10 місяців позбавлення волі та звільнений 21.10.2021 року умовно-достроково, відносно якого в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя на розгляді перебуває кримінальне провадження №0001834 за ч.3 ст.185 КК України та в Комунарському районному суді м. Запоріжжя на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001118 за ст.185 ч.4 КК України, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, а також даними про особу підозрюваного, який є особою раніше неодноразово судимою, схильність останнього до вчинення злочинів, відсутність постійного місця роботи, відсутність достатніх стійких соціальних зв`язків, тому апеляційний суд приходить до висновку, що буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Водночас колегія суддів звертає увагу, що у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» Європейський суд з прав людини відзначив, що як сума гарантії, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, повинна бути оцінена переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, спроби прив`язати суму гарантії від затриманого винятково до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає статті 5 Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а швидше, для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні. Тому її сума має бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які мають надати заставу, тобто, перспектива втрати застави або дій проти гарантів у разі його неявки в суд виступатиме як достатній стримуючий фактор, щоб присікти будь-яке бажання з його боку ховатися від правосуддя.

Таким чином, при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави саме у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є достатній забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього законом обов`язків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням вказаного розміру застави, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4