У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

особи стосовно якої вирішується

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001622 за апеляційною скаргою прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнська, Миколаївської області; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001622 від 16.09.2022 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до Відділу спеціалізованої психіатричної допомоги КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради, розташованого за адресою: вул. Сєвєрна, 14, с. Сапетня, Миколаївського району, Миколаївської області, на 60 днів.

Повернуто клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001622 від 16.09.2022 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 291-292 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу в частині повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вказану ухвалу суду вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначив, що викладаючи обставини суспільно-небезпечного діяння, прокурор відображає наявність об`єктивної сторони суспільно-небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини), що є обов`язковою вимогою до змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Вважає, що при складанні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в повному обсязі дотримані вимоги КПК України.

Вказав, що в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 чітко та послідовно зазначено обставини суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, з урахуванням обставин, що підлягають встановленню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначених в ст. 505 КПК України.

Зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство не містить обов`язку зазначати про підстави обґрунтування обвинувачення, а прокурор в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру зазначає ті обставини, які вважає встановленими. Вказав, що на стадії підготовчого судового засідання прокурор позбавлений можливості надавати будь-які докази (підстави) в обґрунтування своєї правової позиції, оскільки ця процесуальна діяльність здійснюється лише під час судового розгляду.

Також просить звернути увагу, що кримінальне процесуальне законодавство містить імперативну норму про необхідність проведення судового провадження за обов`язкової участі законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру. Проте, зазначених вимог закону судом не дотримано, оскільки підготовче судове засідання проведено судом без участі законного представника ОСОБА_6 .

На думку апелянта, враховуючи, що ОСОБА_8 , яка є законним представником ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подальше проведення судового засідання та прийняття судом рішення в порядку ч. 3 ст. 314 КПК України було передчасним та таким, що прийнято судом в порушення вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема ч. 1 ст. 512 КПК України.

Також зазначив, що своє рішення суд мотивував тим, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вручено ОСОБА_6 слідчим за відсутності прокурора, що є порушенням вимог ст. 293 КПК України.

Прокурор вважає, що це не є підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки в матеріалах справи є розписки про вручення клопотання особі, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , його захиснику ОСОБА_7 та законному представнику ОСОБА_9 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що як вбачається із клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, в ньому наведена недопустима натуралізація опису злочину.

Органами досудового слідства обвинувачення викладено незрозумілою, непростою та нечіткою мовою, нелаконічно, з недопустимою натуралізацією, без чіткого стилю та без логічного обґрунтування.

Також суд першої інстанції вважав, що викладаючи обвинувачення, органи досудового слідства зобов`язані зазначити підстави, якими вони їх обґрунтовують.

За висновком суду, зазначені недоліки клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру є істотними та не можуть бути усунені судом як під час підготовчого судового засідання, так і судового розгляду, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.

Також судом встановлено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру було вручено підозрюваному слідчою у відділі спеціалізованої психіатричної допомоги КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради 18.07.2023 за участю адвоката та законного представника. При цьому, відповідно до статей 291, 293 КПК України, за загальним правилом, прокурор зобов`язаний під розписку надати копію клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками.

Суд першої інстанції вважав, що вручення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру слідчим за відсутністю прокурора не відповідає принципу законності і свідчить про застосування неналежної правової процедури.

Тому суд не взяв до уваги посилання сторони обвинувачення про наявність в матеріалах клопотання розписок особи стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, його захисника та законного представника від 18.07.2023, так як вони виписані на ім`я прокурора, а вручала їх слідча в медичному закладі, де перебував ОСОБА_6 .

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру підлягає поверненню прокурору, оскільки воно не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 , та захисник ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив таке.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Підставою для повернення прокурору обвинувального акта є недоліки цього процесуального документу, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Положеннями ст. 291 КПК України встановлено перелік відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Із аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що при складанні обвинувального акта прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.

Приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, суд першої інстанції має виходити із положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, що визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, згідно ст. 92 КПК України під час судового розгляду покладається на прокурора.

Як видно із оскаржуваної ухвали, як на одну із підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, суд першої інстанції послався на те, що органами досудового розслідування обвинувачення викладено незрозумілою, непростою та нечіткою мовою, нелаконічно, з недопустимою натуралізацією, без чіткого стилю та без логічного обґрунтування.

З цими висновками апеляційний суд погоджується.

Як вбачається з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_6 зазначено детальний зміст висловлювань останнього щодо виправдування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, включаючи нецензурну лайку, що унеможливлює його публічне оголошення.

Зазначені недоліки є суттєвими та унеможливлюють прийняття такого клопотання до розгляду.

Апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення судом першої інстанції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 прокурору є необґрунтованими, оскільки у вказаному клопотанні при формулюванні обвинувачення має місце недопустимий натуралізм у зазначенні обставин інкримінованого ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За такого апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3