Справа № 308/6212/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
03.08.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/271/23, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,
Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності власниці майна та її представника, адвоката ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що власниця майна ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При оцінці заяви адвоката ОСОБА_8 про відкладення розгляду апеляційної скарги апеляційний суд бере до уваги те, що в такій не наведено таких підстав, які б свідчили про поважність причин неявки в судове засідання, у тому числі і не надано жодних доказів у підтвердження цих доводів, що у письмовому запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 просить справу розглянути за його відсутності (а. с. 54), а у письмовій заяві не зазначає, що бажає взяти участь у розгляді справи апеляційним судом.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Колегія суддів вважає, що прокурором при зверненні з клопотанням про арешт майна, а слідчим суддею при його розгляді вимоги вищевказаних норм Кримінального процесуального кодексу України не були дотримані, що призвело до постановлення незаконного, необґрунтованого та передчасного судового рішення.
З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України, зокрема за фактом підробки будівельно-технічної документації шляхом внесення неправдивих відомостей в її зміст з метою отримання дозвільних документів для проведення будівельних робіт.
При цьому, у клопотанні не зазначено, у чому саме полягає підробка будівельно-технічної документації і які саме неправдиві відомості внесені в її зміст.
Крім того, додані до клопотання матеріали не містять жодних документів, у тому числі і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які б підтверджували доводи клопотання про власника земельної ділянки, якою, як зазначено у клопотанні є ОСОБА_7 .
Разом із тим, у клопотанні не зазначено про необхідність проведення у даному кримінальному провадженні експертних досліджень, у зв`язку з чим є необхідність накладення арешту на земельну ділянку.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, на що не звернув уваги слідчий суддя при його розгляді, у зв`язку із чим, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно на підставі викладених у мотивувальній частині ухвали обставин, що у свою чергу також свідчить про те, що слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим.
Разом із тим, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі посилається на те, що у клопотанні не обґрунтовано підстав та ризиків, передбачених абзацом 1 та 2 частини 1 статті 170 КПК України, не даючи оцінки цим доводам відповідно до приписів ст. 173 КПК України.
Вказані недоліки, на переконання апеляційного суду, також свідчать про невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України та, відповідно, тягнуть скасування судового рішення з поверненням клопотання прокурору для усунення недоліків.
З огляду на наведені обставини, ухвала слідчого судді, відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, має бути скасована з постановленням нової ухвали.
З огляду на наведені вище недоліки, положення ч. 3 ст. 172 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне клопотання повернути прокурору для їх усунення, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про накладення арешту на земельну ділянку, шляхом заборони розпорядження та користування нею, у тому числі шляхом заборони на проведення будь-яких будівельних та земляних робіт на ній, не можуть бути задоволені.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що в матеріалах судового провадження відсутні докази (документи), які б підтверджували вимоги апеляційної скарги, чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки апеляційного суду, на такі не посилався прокурор під час розгляду апеляційної скарги і будь-яких клопотань із цього приводу не заявляв.
Керуючись ст. ст. 376, 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Встановити строк сімдесят дві години із часу отримання копії ухвали, для усунення недоліків.
Копію ухвали надіслати прокурору Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :