Справа 363/58/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2816/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі- ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального право рушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням ст. 68 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона впродовж іспитового строку 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнана винною в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 03.11.2022 року о 16 год. 52 хв. ОСОБА_8 зайшла у приміщення магазину за №345 ТОВ «Фора», що розташована за адресою: Київська область, м. Вишгород, проспект Івана Мазепи, буд. 2-А та перебуваючи в приміщенні у останньої виник прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке розміщено на торгових полицях супермаркету. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день о 16 год. 54 хв. ОСОБА_8 підійшла до полиці із алкогольними напоями, де взяла в руки пляшку горілки торгової марки «Гетьман» об`ємом 700 мл., вартістю 182,77 грн., після чого сховала її під верхній одяг та в подальшому, підійшовши до полиці з продовольчими товарами з полиці взяла банку натурального акацієвого меду торгової марки «BEEHIVE», об`ємом 400 г, вартістю 227,67 грн. Далі ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, скориставшись тим, що вони залишаються непоміченими сторонніми особами, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, винесла вказаний товар через радіочастотні протикрадіжні системи (рамки), які знаходяться на вході у приміщення супермаркету та намагалася покинути даний магазин. Таким чином, ОСОБА_8 вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_8 , відразу ж після спроби покинути приміщення магазину за №345 ТОВ «Фора», що розташований за адресою: Київська область, м. Вишгород, проспект Івана Мазепи, 2-А, з вищевказаним викраденим майном, було затримано охоронцем супермаркету та в подальшому останнім викликано працівників поліції. Своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_8 вчинила закінчений замах на таємне викрадення майна магазину №345 ТОВ «Фора» на загальну суму 409,95 грн.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, на підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Також апелянт зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, однак з оскаржуваного вироку вбачається, що суд застосовуючи положення ст. 75 КК України та звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання, визначив умовою для такого звільнення - не вчинення обвинуваченою протягом іспитового строку нового злочину, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачена, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичнимобставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які прокурор пов`язує з посиланням суду в резолютивній частині вироку на можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину, що не узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 75 КК України, які передбачають умову звільнення від відбування покарання - невчинення нового кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Положеннями ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, відтак поняття кримінального правопорушення є ширшим ніж злочин.

Як вбачається з резолютивної частини вироку суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та встановлюючи їй іспитовий строк в порушення вимог ч.3 ст. 75 КК України помилково послався на таку умову звільнення від відбування покарання як на не вчинення обвинуваченою нового злочину.

Отже доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме умови звільнення від відбування призначеного покарання - не вчинення протягом іспитового строку нового злочину, колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні на підставі ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині застосування ст. 75 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя