Номер провадження № 1-кп/243/615/2023
Номер справи 243/2045/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні дистанційно за допомогою відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу Голови суду № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року кримінальне провадженнявнесене в ЄРДР за 0000281 від 01.05.2023 року, за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянку України, українки, із неповною вищою освітою, одружену, не працюючу, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст. 307 КК України.

Кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

Підстав для прийняття рішень передбачених п. п. 1 4 ч. 3 ст. 314 КПК України не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду судом визначено дату та місце проведення судового засідання, з`ясовано, що слід здійснювати судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, з`ясоване питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Питання про складання досудової доповіді не вирішується, оскільки ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 6 до 12 років.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що відносно обвинуваченої під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно

обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Необхідність обрання ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту обумовлена ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 будучи особою, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень та заздалегідь знаючи, що за вчинене нею злочинне діяння кримінальна відповідальність передбачає міру покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може побудити її на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

У зв`язку з цим, можливий термін покарання за інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, свідчить про загрозу втечі останньої. При цьому наслідки і ризик втечі для неї можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання.

Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 , може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 під час вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень керувалась перш за все корисливим мотивом, а тому, в разі не продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, остання для задоволення соціальних потреб може продовжити свою злочинну діяльність.

До того ж існує ризик впливу обвинуваченої на свідків по кримінальному провадженню (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), який обумовлений тим, що ОСОБА_4 вже ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, та таким чином їй стали відомі анкетні дані та місце мешкання свідків у справі, які проживають з нею в одному місті.

Володіючи такими відомостями обвинувачена може незаконно впливати на свідків у провадженні, шляхом умовляння чи погроз з метою схилення до дачі неправдивих показань та викривлення істини по справі, спонукуючи до зміни наданих небажаних для неї свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Також необхідно врахувати і дані щодо особи ОСОБА_4 , а саме остання суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштована, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину.

В судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду та підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували стосовно призначення до судового розгляду вказаного кримінального провадження та клопотання прокурора.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 9 КПК України - суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Ст. 6 Конституції України закріплює положення, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Крім того, положення ст.19 Конституції України наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до засад державної політики України в галузі прав людини,

затверджених Постановою Верховної Ради України від 17.06.1999 року №757-XIV, обмеженість свободи держави, її органів і посадових осіб визнається відповідно до принципу, згідно з яким дозволено лише те, що прямо передбачається законом.

Запобіжні заходи є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, вони мають застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодекс , чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурором у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, проте, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, в тому числі покинути територію України.

Запобіжні заходи - це сукупність превентивних заходів забезпечення кримінального провадження, які спрямовані на забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, засудженого через певне обмеження їхніх особистих прав.

Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 19 жовтня 2009 року N 26-рп/2009, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України); встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; це право означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З матеріалів справи у відповідності до ст. 12 КК України вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав лю-дини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наяв-ність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанніЯкщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка ніде не

працює та немає стабільного джерела доходів, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На думку суду, продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем мешкання в певний час доби забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченій.

Згідно зі ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України, а саме: прибувати по першому виклику до прокурора або суду на визначений ним час за першою вимогою; цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу суду, окрім як шляхом евакуації або через ризик небезпеки для життя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. 314, 315, 176, 177, 178, 181, 183, 194-196, 331, 372 КПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 309КК України, прийняти до провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 309КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні дистанційно за допомогою власних технічних засобів у режимі відео конференції у системі EasyCon на 13 годину 30 хвилин 11 липня 2023 року.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження та інших осіб, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме з 06.07.2023 року по 06.09.2023 року включно, заборонивши останній залишати своє місце фактичного мешкання, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- прибувати по першому виклику до суду на визначений ним час за першою вимогою;

- цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу суду, окрім як шляхом евакуації або через ризик небезпеки для життя.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в

житло, під арештом в якому перебуває остання, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Відділ поліції № 4 (м. Слов`янськ) Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області.

Копію ухвали направити до Відділу поліції № 4 (м. Слов`янськ) Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області для виконання та контролю за виконанням обвинуваченою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга в частині оскарження запобіжного заходу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1