Справа № 521/5792/23
Пр. № 1-кп/521/1264/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 27.02.2023, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Збур`ївка, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця (солдат) строкової служби, дресирувальника кінологічного взводу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 148 від 29.07.2021 солдат ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГ України на посаді дресирувальника кінологічного взводу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Відповідно до ч. 4 розділу «Вступ» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення 'з правоохоронними функціями.

Так, будучи військовослужбовцем строкової служби, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 24 лютого 2022 року солдат ОСОБА_4 , вирішив тимчасово ухилитись від військової служби та самовільно залишити пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_4 , 24 лютого 2022 року, діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та відбув до місця проживання своїх родичів в м. Херсоні, де ухилявся від проходження військової служби до 22 листопада 2022 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 , органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Разом з цим, 28.02.2023 року між процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 якій на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України.

Також, сторонами угоди визначено та узгоджено покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією зазначеної статі у вигляді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотриманні вимоги и права Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені заходи.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину. Показання обвинуваченого судом перевірені на предмет достовірності та визнані такими, що повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Просив затвердити укладену між ним та прокурором угоду, з визначеною в угоді мірою покарання згоден.

Захисник підтвердив згоду щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знайшли своє повне підтвердження під час судового засідання.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення і затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та Кримінального кодексу України, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 124, 373, 374, 468-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.02.2023 року між процесуальним керівником - прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму у розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляцій, які можуть бути подані до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1