УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, СУ ГУНП в Одеській області за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених обставин, перебуваючи в невстановленому місці в межах міста Одеси, невстановлені особи, зорганізувались з метою вчинення особливо тяжких злочинів, направлених на заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна, або правами на такі об`єкти нерухомого майна, які у подальшому відчужували добросовісним набувачам.

Схема із заволодіння такими об`єктами нерухомості полягає у наступному.

Співучасниками групи отримувалася інформації від невстановлених джерел, про наявність об`єкту нерухомого майна (квартири) власники, якого померли, а також відповідні анкетні дані власників та параметри нерухомого майна.

У подальшому, членами групи підшукувались підставні особи, які не входили до складу групи, однак отримуючи певну винагороду погоджувались ввести в оману осіб уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших осіб, виступивши в ролі осіб, що мають відповідні майнові права до нерухомого майна (предмету злочину). Після отримання анкетних даних підставної особи, анкетні дані власника нерухомого майна та безпосередньо параметри об`єкту нерухомого майна, невстановлена особа, яка входить до складу організованої злочинної групи, за наявним шаблоном (зразком) здійснювала виготовлення судового рішення Суворовського районного суду міста Одеси, датованого минулими роками, зокрема 2006-2010 роки, за підписом звільнених на поточний момент суддів. Слід зазначити, що згідно тексту вказаного рішення Суворовського районного суду міста Одеси, власник нерухомого майна, нібито уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі з підставою особою, отримавши оплату власник не виконав свої обов`язки щодо передачі майна покупцеві (підставній особі). У зв`язку з чим, в мотивувальній частині судового рішення суддя визнає право власності на нерухоме майно за підставною особою. У подальшому співробітниками Суворовського районного суду міста Одеси, які входять до складу злочинної групи, в порушення вимог розділу ІІІ (Оприлюднення судом інформаційних ресурсів Реєстру) Рішення Вищої ради правосуддя «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» № 1200/0/15-18 від 19.04.2018 (електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. Реєстраційні відомості, зазначені в пункті 3 розділу II цього Порядку, надсилаються до Реєстру у складі електронного документа, який вони описують), пункту 14 Розділу ІІ (прикінцеві положення) Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 (Державній судовій адміністрації України, у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень тих судових рішень, які не були внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 1 січня 2010 року), підроблене судове рішення оприлюднювалось у Єдиному державному реєстрі судових рішень, під виглядом справжнього рішення.

Після цього підставна особа, маючи у наявності підроблене судове рішення про визнання права власності на нерухоме майно, яке оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, звертається до суб`єкта державної реєстрації, який відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уповноважений на здійснення реєстраційних дій. У свою чергу державний реєстратор будучі введеним в оману діючи відповідно до наданих йому повноважень, здійснював реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за підставною особою.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу направленого на збагачення членів злочинної групи, вказане майно нерухоме майно тимчасово передавалося особі (ріелтору), яка входила до злочинної групи, для реалізації (продажу) нерухомого майна добросовісному набувачеві. У свою чергу ріелтор, дотримуючи методів загальної конспірації та видуманої легенди, здійснював показ та подальший продаж такого нерухомого майна.

За такою схемою, члени організованої злочинної групи заволоділи рядом об`єктів нерухомого майна, до числа яких входить більше десяти об`єктів нерухомого майна, до числа яких належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою встановлення осіб, які причетні до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень та встановлення фактів заволодіння нерухомим майно, 11.05.2023 року було проведено ряд санкціонованих обшуків, зокрема за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було вилучено мобільний телефон останнього та мобільний телефон його дружини ОСОБА_7 .

Під час огляду вказаних мобільних телефонів було встановлено наявність листування у різних Інтернет месенджерами, з різного роду особами, в тому числі на тему заволодіння нерухомим майном, виготовлення судових документів, а також надання ОСОБА_6 інформації про особу з ІІПС «АРМОР», Державного реєстру актів цивільного стану громадян. До числа таких осіб входив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на той факт, що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190 КК України (за кваліфікуючими придбання права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах), у органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_4 так само має відношення до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

За таких обставин 08.09.2023 року за місцем мекашння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору,

ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Iphone 14 ProMax», з сім-картою НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 .

В подальшому, вказані мобільні телефони було визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову від 08.09.2023 року.

Оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави, що вилучене майно може зберігати на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, з метою забезпечення збереження вилученого майна, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Прокурор просив подане клопотання задовольнити та накласти арешт на майно вилучене під час обшуку.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання з огляду на те, що обшук проводився слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , якому слідчим суддею не надавався дозвіл на його проведення. Крім того, не підтвердили під час обшуку свої повноваження також і працівники УСР в Одеській області, УСБУ в Одеській області та працівники спецпідрозділу, які взагалі не були визначені ухвалою слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем його мешкання. Під час обшуку ним слідчому було запропоновано надати доступ до телефонів з метою недопущення необґрунтованого вилучення, проте слідчим одразу було повідомлено про заздалегідь прийняте ним рішення про вилучення мобільних телефонів за будь-яких обставин. Слідчим не наведено з яких підстав він просить накласти арешт на вилучені мобільні телефони. Він та його дружина не є учасниками кримінального провадження, тим паче підозрюваними. Вилучені у них мобільні телефони не мстять жодної інформації, яка може стосуватися кримінального провадження. Надавши у судовому засіданні письмове заперечення, просив у задоволенні клопотання відмовити та повернути вилучені під час обшуку мобільні телефони.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України за фактом заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна, або правами на такі об`єкти нерухомого майна, які у подальшому відчужували добросовісним набувачам.

В ході досудового розслідування з метою встановлення осіб, які причетні до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень та встановлення фактів заволодіння нерухомим майном, 11.05.2023 року було проведено ряд санкціонованих обшуків, зокрема за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було вилучено мобільний телефон останнього та мобільний телефон його дружини ОСОБА_7 .

Під час огляду вказаних мобільних телефонів було встановлено наявність листування у різних Інтернет месенджерами, з різного роду особами, в тому числі на тему заволодіння нерухомим майном, виготовлення судових документів, а також надання ОСОБА_6 інформації про особу з ІІПС «АРМОР», Державного реєстру актів цивільного стану громадян. До числа таких осіб входив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 року було надано дозвіл старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 , старшому слідчомуСУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 ,старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 , старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_20 , іншим слідчим, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам, які входять до складу групи прокурорів, оперуповноваженим Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, співробітникам Управління СБУ в Одеській області, за дорученням слідчого в порядку ст. 40 КПК України, на проведення обшуку за фактичним місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 з метою відшукання та вилучення документації, яку могли використовувати при заволодінні нерухомим майном, або яка має відношення до розслідуємого кримінального провадження, чорнових записів, мобільних терміналів, сім-карт, носіїв інформації (CD-,DVD-диски, флеш-накопичувачі, накопичувачі на жорстких дисках), ноутбуків, комп`ютерів, грошових коштів здобутих злочинним шляхом, а також предметів, які мають відношення до вчинення кримінального правопорушення, предметів вилучених з цивільного обігу.

В подальшому, 08.09.2023 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 за місцем мекашння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору,

ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Iphone 14 ProMax», з сім-картою НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 .

Враховуючи те, що слідчим суддею в рамках кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року було надано дозвіл на проведення обшуку за вказаною адресою слідчим, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, а відповідно до постанови про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні та визначення старшого слідчої групи від 14.06.2023 року, долученої до матеріалів клопотання, слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 входить до групи слідчих у кримінальному провадженні, слідчий суддя відхиляє заперечення власника майна в частині того, що обшук було проведено слідчим, який не був визначений ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Оскільки вказані мобільні телефони можуть містити у собі інформацію щодо вчинення кримінальних правопорушень, що має ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження та у зв`язку з тим, що належним чином здійснити їх повний огляд та дослідити під час проведення обшуку не надалось можливим, слідчим було прийнято рішення щодо їх вилучення з метою подальшого детального огляду.

Слідчий суддя на підставі долучених до клопотання матеріалів прийшов до висновку, що вилучені під час обшуку мобільні телефони дійсно можуть містити у собі інформацію щодо вчинення злочинів в рамках кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року, зокрема, щодо незаконного заволодіння об`єктами нерухомого майна, що має ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження у зв`язку із чим було здійснено їх тимчасове вилучення з метою подальшого детального огляду.

Так, з протоколу огляду предметів від 23.05.2023 року, долученого до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 надавав інформацію підозрюваному в рамках кримінального провадження - ОСОБА_6 на предмет нерухомого майна, при цьому, використовуючи саме абонентський номер, який знаходиться у вилученому мобільному телефоні - марки «Iphone 13», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 .

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучені під час обшуку мобільні телефони було визнано слідчим речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови від 08.09.2023 року.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучені під час обшуку мобільні телефони відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки можуть містити в собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 08.09.2023 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на:

-мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», з сім-картою НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1