ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4201/22 Номер провадження 11-кп/814/1102/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 липня 2022 року за №0000741, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 10 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, неодноразово судимого, останній раз

06 жовтня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харків за ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України на 5 років позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 липня 2022 року о 18 годині 06 хвилин у приміщенні відділу канцелярських товарів супермаркету «Класс» №11 по просп. Архітектора Альошина, 8 у м. Харків в умовах воєнного стану повторно таємно викрав зі стелажу належний ОСОБА_10 мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro» модель «M2003J6B2G», вартістю 5 112 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 10 серпня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував рішення про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, не навів для цього достатніх підстав та при призначенні покарання не врахував те, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, неодноразово судимий за аналогічні корисливі злочини та інші тяжкі злочини проти життя і здоров`я особи, громадського порядку, моральності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним злочину й даних про його особу.

У запереченні захисник ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування першою судовою інстанцією положень ст.75 КК України, внаслідок чого призначення обвинуваченого надто м`якого покарання, колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним обставин і ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який судимий, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, характеризується задовільно, наявності обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутності обставин, які його обтяжують.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте, місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, так як не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання з урахуванням того, що обвинувачений неодноразово судимий за аналогічні злочини проти власності, а також тяжкі злочини проти здоров`я людини, громадського порядку й моральності, за що, як відбував тривалі строки покарань у місцях позбавлення волі, так і звільнявся від відбування заходу примусу з випробуванням та умовно-достроково (2 рази). Однак ОСОБА_8 на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив новий тяжкий корисливий злочин, що свідчить про недієвість застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання й те, що він належних висновків для себе не зробив, натомість вперто не бажає ставати на шлях виправлення (а.п.18, 23-27).

Не дав належної оцінки суд першої інстанції й індивідуальному ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його фактичним обставинам, а саме те, що обвинувачений здійснив посягання на майно потерпілої за надскладного для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, коли люди згуртувались, використовуючи, в тому числі власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу й виживання.

Наведені вище обставини значно підвищують, суспільну небезпечність учиненого злочину й особи ОСОБА_8 .

Посилання захисника на повернення викраденого майна ОСОБА_10 позбавлені підстав, оскільки мобільний телефон, яким заволодів обвинувачений, було вилучено в останнього поліцією в ході огляду місця події й затим повернуто потерпілій. Тобто повернення викраденого майна ОСОБА_10 здійснено завдяки діяльності поліції, а не волевиявленню обвинуваченого (а.п.20, 28-29).

Окрім того, місцевий суд урахував одні й ті ж обставини, як при призначенні ОСОБА_8 мінімального покарання, так і в ході вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є явно недостатнім.

На переконання апеляційного суду, сама по собі наявність зазначених вище двох обставин, що пом`якшують покарання, попри це, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченого злочину, з огляду на всі зазначені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, не вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню ОСОБА_8 та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення останньому невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

Тому, оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_8 покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин вчинення в умовах воєнного стану повторно (вчетверте), особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за злочини проти власності, здоров`я людини, громадського порядку та моральності, за що відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі, а також неодноразово звільнявся від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 81 КК України, проте продовжує вести системний злочинний спосіб життя (а.п.18, 23-27), за місцем проживання характеризується задовільно (а.п.19), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.21-22), зареєстрований як фізична особа-підприємець, думку потерпілої про призначення ОСОБА_8 покарання на розсуд суду, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України також є відсутніми.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 10 серпня 2022 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4