ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5715/23 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/998/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 липня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001269 від 31 травня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, до 07 вересня 2023 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001269 від 31.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він 22.05.2023 року приблизно об 11 годині 00 хвилин на зупинці «вул. Дружби народів», що розташована поблизу будинку № 109 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові, зловживаючи довірою малолітньої потерпілої переконав її, під приводом зробити копію раніше втраченої сережки, віддати йому сережку виготовлену із золота 585 проби, вартістю 2 343 грн. Цього ж дня здав сережку до ломбарду, а грошові кошти витратив на особисті потреби.

Крім того, 25.05.2023 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_6 прийшов в гості до потерпілої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої, а саме Powerbank марки «Xiaomi Redmi 10000 Ah», в корпусі чорного кольору, вартість склала 501 грн. 60 коп.

07.07.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України.

07.07.2023 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.07.2023 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 07.09.2023 року.

Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 грн. гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії запобіжного заходу. При внесенні визначеної суми застави вирішено ОСОБА_6 з-під варти звільнити з покладенням на нього обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання або перебування; утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що він за першою вимогою з`являвся до слідчого та не порушував жодного виклику. Просив взяти до уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась дитина, яка потребує його уваги та допомоги, також у його цивільної дружини є дитина 10 років, яка також потребує його допомоги.

Потерпіла ОСОБА_9 подала до суду пояснення просить пом`якшити обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 та зазначила, що вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 з 2022 року та після звернення до поліції з заявою про викрадення майна ОСОБА_6 пообіцяв поступово повернути майно, а також сплатив більшу половину вартості викраденого майна. Також 13.06.2023 року у них народилась спільна дитина та з того часу ОСОБА_6 характеризував себе як люблячий чоловік та батько. Крім того вказала, що під час звернення до поліції вона перебувала на дев`ятому місяці вагітності та повела себе діже різко під впливом гормонального сплеску.

Позиції інших учасників судового провадження

Заяв від підозрюваного про необхідність його участі в судовому засіданні до канцелярії апеляційного суду не надходило, що надає можливість проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга підозрюваного не стосується погіршення становища підозрюваного.

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, підозрюваного, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: заяві потерпілої про вчинення крадіжки її майна; протоколах допитів потерпілих; протоколах допитів свідків; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколах пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками; висновоку товарознавчої експертизи № 703М від 29.06.2023 року.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, згідно підозри.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, а саме крадіжка, вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану, а також підозрюється у вчинені нетяжкого злочину, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованих злочинів, так й самої особи підозрюваного.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_10 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, в тому числі, класифікуються як тяжкий злочин, а саме - кримінальне правопорушення проти власності, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того,ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наявність існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності та відсутні відомості щодо наявності у підозрюваного іншого джерела доходу крім злочинної діяльності.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні, в тому числі, тяжкого кримінального правопорушення проти власності, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги особу підозрюваного та приймає до уваги, що підозрюваний має зі слів має на вихованні дітей, проте зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_10 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Крім того, слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав для зменшення розміру застави, визначеної судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу на цьому етапі провадження колегія суддів не вбачає, оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують наявність обставин, які дають підстави вважати, що саме обраний судом розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4