Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої,

клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ,

заявлені у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження, в межах якого відносно обвинуваченої ОСОБА_6 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 30.07.2023 р. В зв`язку зі здійсненням судом повного порядку дослідження доказів, необхідності виклику та допиту свідків (наразі досліджується докази зі сторони захисту), суд не має можливості розглянути справу до 30.07.2023 р.

В судовому засіданні 13.07.2023 р. стороною обвинувачення заявлено письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, обґрунтовуючи його існуванням ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Стороною захисту адвокатом ОСОБА_8 заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, посилаючись, що заявлені прокурором ризики відсутні, обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, в тому числі місце проживання в м. Запоріжжі, а саме, в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор наполягав на задоволенні заявленого ним клопотання та просив відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, вважає його необґрунтованим.

Обвинувачена в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора, в зв`язку з необґрунтованістю та підтримала клопотання свого захисника ОСОБА_8 .

Захисники обвинуваченої заперечували відносно клопотання прокурора та наполягали на задоволенні клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, була допитана в якості свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 07.07.2023 р. на підставі договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_10 сином обвинуваченої укладено договір оренди житлового приміщення, який зареєстрований в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради. З ОСОБА_10 досягнуто домовленості, що в цій квартирі може мешкати його матір ОСОБА_6 . Їй відомо, які кримінальні правопорушення інкриміновані ОСОБА_6 . Вона не заперечує, щоб ОСОБА_6 мешкала в належній їй квартирі, на підставі вищевказаного договору оренди.

В судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, був допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що є сином обвинуваченої. В інтересах матері він уклав вищевказаний договір оренди зі ОСОБА_9 , з якою домовилася, що в орендованій квартирі буде мешкати його матір ОСОБА_6 . Даний договір був зареєстрований ними в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Він працює, має постійний заробіток, і тому зможе утримувати матір та сплачувати за орендовану квартиру.

Колегія суддів, вислухав пояснення сторони обвинувачення та сторони захисту, допитаних свідків, дослідивши матеріали судового кримінального провадження, дійшла наступних висновків.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які кваліфікуються як:

- закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану;

- закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжувався, в зв`язку з наявністю ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватися від суду.

Санкціями ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , передбачене покарання за інкриміновані злочини лише у вигляді позбавлення волі, а за інкримінований злочин за ч. 2 ст. 111 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини в своїх рішенням зауважує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Обвинувачена ОСОБА_6 постійно мешкала, працювала в Бердянському районі Запорізької області, який з лютого 2022 р. окупований російською федерацією. Наразі на тимчасово окупованій території залишилися члени родини обвинуваченої, в тому числі, зі слів останньої, її цивільний чоловік. Враховуючи дані обставини та те, що за інкриміновані ОСОБА_6 злочини, законодавством передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі, в тому числі найсуворіше з покарань, передбачене Кримінальним кодексом України, - у вигляді довічного позбавлення волі, а також наближення судового розгляду до завершальних стадій, колегія суддів виснує, що ризик переховування обвинуваченої від суду не зник. При цьому суд також враховує, що тривале перебування обвинуваченої на впливових чиновницьких посадах (заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань, депутатки місцевої ради) свідчить про наявність у ОСОБА_6 широкого і впливового кола знайомих, яке може бути використане нею для створення умов для організації свого переховування від суду.

З урахуванням характеру обвинувачення, особи обвинуваченої, наявності суспільного інтересу в справедливому розгляді протягом розумного строку кримінального провадження за обвинуваченням у злочинахпроти основ національної безпеки України, особливо в умовах воєнного стану у зв`язку військовою агресією російської федерації, існуючий ризик залишається досить вагомим, оскільки у разі переховування обвинуваченої унеможливиться об`єктивний розгляд даного провадження та будуть порушені вищевказані інтереси суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Повнолітнім сином ОСОБА_6 орендовано вищевказану квартиру в м. Запоріжжі, в якій відповідно до позиції сторони захисту може мешкати обвинувачена. На думку колегії суддів, наявність даного помешкання для проживання обвинуваченої не є тією гарантією, що призведе до зникнення існуючого ризику переховування обвинуваченої від суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризику, визначеного ст. 177 КПК України, зокрема: оскільки будучи обізнаною про можливу міру покарання, яка загрожує останній у разі її засудження, може переховуватися від суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, в клопотання сторони захисту про скасування запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою слід залишити без задоволення.

З огляду на існування підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 331, 392-395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 14.07.2023 року по 11.09.2023 року, включно.

Ухвала діє до 11.09.2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 14.07.2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3