26.06.2023 Єдиний унікальний номер 205/1990/20
Єдиний унікальний № 205/1990/20
Провадження № 1-кс/205/712/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2023 року адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про скасування арешту з майна.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року відкрито провадження та призначено судове засідання на 15 червня 2023 року о 10 годині 10 хвилин та зобов`язано ВП № 3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області надати до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2023 року в частині витребування матеріалів кримінального провадження за заявою № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не виконано, матеріали до суду не надано, тому розгляд скарги було відкладено ухвалою слідчого судді на 19 червня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2023 року розгляд заяви було відкладено на 19 червня 2023 року, оскільки ухвалу в частині витребування матеріалів кримінального провадження за заявою № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не виконано, матеріали до суду не надано, тому розгляд скарги було відкладено на 14.00 годину 26 червня 2023 року.

Заява мотивована тим, що в провадженні ВП № 3 ГУНП у Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири, а також розпорядження та використання. Кримінальне провадження було відкрито за заявою ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання довіреності і договору купівлі-продажу недійсними, витребування квартири, визнання права власності на квартиру та скасування записів про державну реєстрацію. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто грошові кошти за продаж квартири АДРЕСА_1 у розмірі 337 450 грн., рішення не оскаржувалося і набрало законної сили. ОСОБА_5 , за заявою якого було внесено відомості в ЄРДР за № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обрав спосіб захисту шляхом стягнення грошових коштів, тому відсутні підстави стверджувати про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Просив суд скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , та заборону здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири АДРЕСА_1 , іншим особам розпоряджатись будь-яким чином та використовувати квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, через систему «Електронний суд» направив заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності заявника та його представника, заяву підтримав і просив задовольнити.

В судове засідання слідчий ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурор західної окружної прокуратури не з`явилися. Про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до положень ст. 107 КПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінального провадження № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням, зокрема, власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. За таких обставин, підставою для скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України є відсутність потреби в подальшому застосуванні цього заходу або необґрунтованість його застосування.

Арешт майна до судового рішення про конфіскацію чи вилучення такого майна є тимчасовим заходом обмеження права власності. Право власності це врегульовані законом суспільні відносини з володіння, користування та розпорядження майном. Вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, і має на меті тимчасове унеможливлення на даному етапі досудового розслідування розпорядження грошовими коштами, і відповідає принципу розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час судового розгляду встановлено, що в провадженні ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири, а також розпорядження та використання.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/3951/20 від 05 лютого 2021 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 було стягнуто грошові кошти, отримані ОСОБА_6 від продажу квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 337 450 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 12 березня 2021 року в межах виконавчого провадження № 64820154 з виконання виконавчого листа, виданого з метою виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року, було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_6 .

Постановою слідчого СВ Новокодацького ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 03 лютого 2021 року кримінальне провадження № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу наведених норм процесуального закону, останні пов`язують право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

В даному випадку, з матеріалів провадження вбачається, що арешт на вказаний об`єкт нерухомого майна було накладено, як на доказ з метою його подальшого збереження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вказане майно, і продовження існування таких заходів кримінального провадження не виправдовує подальше втручання у правомірне володіння вказаним власником належним йому майном.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 102 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи доводи представника власника майна щодо відсутності підстав для продовження його застосування, слідчий суддя приходить до висновку, що такі доводи у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про скасування арешту майна, а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 170,172, 309, 369-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0002748 від 24 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири АДРЕСА_1 та заборону іншим особам розпоряджатись будь-яким чином та використовувати квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1