Справа № 733/983/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/594/23
Категорія - ч.2 ст. 289 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції з Ріпкинським районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000077 від 24 лютого 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше неодноразово судимого, останній раз 05 вересня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, який 03 січня 2015 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 9 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2012 року та за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з 03 травня 2023 року, з дня його фактичного затримання.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що

1) 23 лютого 2015 року, близько 24 год., ОСОБА_6 прийшов погостювати до свого знайомого ОСОБА_10 , який проживає в АДРЕСА_2 . Побачивши, що вхідні двері квартири відчинені, ОСОБА_6 зайшов у квартиру, де не знайшовши власника, побачив на ліжку незнайомого чоловіка, який спав, після чого з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом вільного доступу, викрав два мобільних телефонів марки «Nokia 5130» та «FLY - IQ 456», золотий ланцюжок з хрестиком загальною вагою 30 грамів, пляшку горілки «Перша гільдія» ємкістю 0,5 л, пляшки коньяку марки «Клінков» ємкістю 0,7 л, пляшку шампанського «Артемівське» та зимових черевики чорного кольору марки «Ронзо», чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 30 078,19 грн.

2) 15 березня 2015 року, близько 23 год., ОСОБА_6 , діючи повторно, в АДРЕСА_3 , здійснив викрадення мопеду марки «Дельта», належного ОСОБА_12 , який знаходився на подвір`ї господарства, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму 11 260 грн.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , які є аналогічними за своїми вимогами та змістом, просять вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, застосувати положення ст. 69 КК України та визначити остаточне покарання більш м`яке, ніж передбачене санкціями ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, зарахувати у строк покарання строк попереднього тримання обвинуваченого під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, попередні судимості вважати погашеними та виключити на їх посилання.

Мотивують тим, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є занадто суворим та не справедливим.

ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, щиро кається та активно сприяв у розкритті злочинів. Крім того, суд не врахував, що транспортний засіб був повернутий потерпілому, а іншому потерпілому шкоду частково відшкодовано, на утриманні обвинуваченого перебуває неповнолітня дитина.

Після 2015 року обвинувачений жодних правопорушень не вчиняв, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає з матір`ю, має стійки соціальні зв`язки. Дійсно, обвинувачений не має постійного місця роботи, оскільки останній час проживав за кордоном, де працював, має дружину та дитину.

Сторона захисту переконує, що з урахуванням усіх перелічених обставин, даних про особу винного та пом`якшуючих його вину обставин є всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Також просять врахувати, що попередні судимості на даний час є погашеними, відповідно до ст. 89 КК України, а тому вони не повинні були враховані при призначенні покарання. З цих же підстав підлягає виключенню і обтяжуюча покарання обставина рецидив злочинів.

Вважають, що у строк покарання період попереднього ув`язнення повинен бути зарахований в подвійному розмірі, згідно із кримінальним законом, який діяв на час вчинення кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи кваліфікацію дій винного, доведеність його вини та призначене покарання, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання термін його попереднього ув`язнення за період з 03 травня 2023 року по день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказує на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення 23 лютого та 15 березня 2015 року, тобто в той час, коли діяв Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015, яким було передбачене зарахування строку попереднього ув`язнення, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015, яким внесені зміни до ст.72 КК України, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 цього Кодексу, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому був обраний у цьому кримінальному провадженні 03 травня 2023року, отже, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з дня обрання міри запобіжного заходу і до набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню йому у строк відбування покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIIІ від 26.11.2015, який діяв на момент вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, за які він засуджений.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який не погодився з доводами сторони захисту в частині призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки для цього не було встановлено об`єктивних підстав, вказав, що судимості обвинуваченого не можуть бути визнані погашеними, оскільки він вчинив кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, тому вирок суду в частині призначеного покарання просив залишити без змін, вказував на необхідність зарахувати обвинуваченому в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення в редакції Закону №838-VIIІ від 26.11.2015, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні майна (крадіжці) потерпілого ОСОБА_11 , вчиненому повторно, у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 , вчиненому повторно, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, визначених ст.ст. 50, 65 КК України, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видм та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкціями ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ст. 69 КК України, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність пом`якшуючих обставин та обставину, яка обтяжує покарання, відомості щодо особи винного, та призначив покарання, передбачене санкціями ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, не в максимально визначених межах, яке буде оптимально необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд першої інстанції врахував кількість та вартість викраденого, фактичні обставини кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я ОСОБА_6 , ту обставину, що раніше він притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, нові кримінальні правопорушення вчинив у період умовно-дострокового звільнення.

Твердження захисника про можливість визнати пом`якшуючими обставинами інші обставини, не вказані в ст. 66 КК України, не заслуговує на увагу, як безпідставне.

По-перше, захисником не вказано які саме обставини мають бути визнані пом`якшуючими.

По-друге, суд першої інстанції врахував той факт, що обвинувачений визнав свою вину, розкаявся у вчиненому та сприяв у розкритті кримінальних правопорушень.

По-третє, жодних інших обставин, які б могли бути визнані пом`якшуючими, ні під час судового розгляду, ні в ході апеляційного перегляду не встановлено, не наведено таких обставин і стороною захисту.

Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, полягає в добровільному відшкодуванні обґрунтованих претензій потерпілого. Факт відшкодування завданої кримінальним правопорушенням, як матеріальної, так і моральної шкоди повинен знайти своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження. Проте, під час перевірки матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не встановлено будь-яких даних на підтвердження факту добровільного відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 був виявлений та вилучений мобільний телефон марки Нокіа 5130, який належить потерпілому ОСОБА_11 .

Також потерпілому ОСОБА_11 був повернутий хрестик з металу жовтого кольору, який був вилучений у ОСОБА_13 . Крім того, було встановлено, що ланцюжок з хрестиком, вироблені з металу жовтого кольору (золота) ОСОБА_13 продав ОСОБА_6 . Ланцюжок повернутий не був, оскільки свідок його продав в м. Ніжин.

23 березня 2015 року ОСОБА_6 добровільно видав зимові черевики, належні потерпілому ОСОБА_11 .

Мопед марки «Дельта», належний потерпілому ОСОБА_12 був виявлений та вилучений в ході огляду місця події 16 березня 2015 року в нежитловому будинку по АДРЕСА_4 в пошкодженому стані. Мопед був повернутий потерпілому.

Отже, не підтвердженим є факт добровільного повернення речей потерпілим, адже обвинувачений добровільно видав лише зимові черевики потерпілого, а всі інші речі були виявлені, вилучені та повернуті потерпілим працівниками поліції, виключно завдяки їх професіоналізму та правильному проведенню оперативно-розшукових заходів. Частина речей такі і не була повернута потерпілим та шкода потерпілим не відшкодована.

Таким чином, суд не може визнати пом`якшуючою обставиною добровільне відшкодування шкоди, як на цьому наголошує сторона захисту, адже така шкода потерпілим не відшкодована, а повернення викрадених речей стало можливим виключно завдяки діям працівників поліції.

Переконання сторони захисту про те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, також не приймається колегією суддів, як необґрунтоване.

Обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, при цьому тривалий час переховувався від суду та навіть встиг вчинити кримінальні правопорушення на території Республіки Білорусь, не працює довгий час, а тому є сумнівним той факт, що він утримує свою неповнолітню дитину, як він намагається переконати суд, адже для поліпшення свого матеріального становища обвинувачений обрав тактику вчинення кримінальних правопорушення, шляхом викрадення чужого майна, що підвищує його суспільну небезпеку.

Також слід зазначити, що не знижує тяжкості й небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 , за наведених вище обставин, стан його здоров`я, який жодним чином не перешкодив вчиненню кримінальних правопорушень, тому доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є складовими однієї пом`якшуючої обставини, отже, якщо судом встановлена тільки одна обставина, що пом`якшує покарання, проте істотно не знижує тяжкості вчинених злочинів, за відсутності даних, які б позитивно характеризували особу винного, застосування ст. 69 КК України, не допускається.

Твердження обвинуваченого про те, що з моменту його останньої судимості минув значний проміжок часу і вона вважається погашеною, суд при призначенні покарання не може врахувати той факт, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не заслуговують на увагу, як такі, що суперечать положенням кримінального закону України.

Погашення судимості настає автоматично (без будь-якого рішення) за збігом визначеного в законі строку (ст. 89 КК України) після фактично відбутого покарання, але за умови, що особа протягом такого строку не вчинить нового злочину.

Погашення судимості означає, що судимість особи втратила своє правове значення і така особа в подальшому не може зазнавати правообмежень кримінально-правового і загальноправового характеру.

Такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Умовами для погашення судимості є: відбуття особою основного та додаткового покарання; закінчення встановленого законом строку; не вчинення особою нового злочину до закінчення строків погашення судимості.

05 вересня 2012 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

03 січня 2015 року ОСОБА_6 був звільнений з місць позбавлення волі не по відбуттю строку покарання, а умовно-достроково на не відбутий строк покарання 9 місяців 1 день.

Лише через місяць і двадцять днів після умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_11 , а 15 березня 2015 року вчинив крадіжку мопеда потерпілого ОСОБА_12 . Тобто, всі кримінальні правопорушення ОСОБА_6 вчинив у період умовно-дострокового звільнення. Цей факт, також враховується колегією суддів, як обставина, що негативно характеризує особу обвинуваченого та свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_6 у разі більш м`якого покарання, ніж визначив суд першої інстанції, а тим більше, у разі призначення покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Після надходження обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 до суду, останній став ухилятися від явки до суду, спочатку вказуючи, що перебуває на лікуванні, а в подальшому просто перестав виходити на зв`язок отримувати судові повідомлення та зник з місця проживання.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_6 ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області був оголошений в розшук.

08 жовтня 2021 року була отримана інформація про те, що в провадженні Речицького районного відділу слідчого комітету Республіки Білорусь знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 149 (умисне заподіяння менш тяжкого тілесного ушкодження) та ч. 1 ст. 380 (підробка, виготовлення, використання або збут підроблених документів, штампів, печаток, бланків) КК Республіки Білорусь.

Крім того, 02 травня 2021 року співробітниками Стародубинського відділу МВС росії по Брянській області, ОСОБА_6 був затриманий для екстрадиційної перевірки та тримається в СІЗО-2 УФСВП росії по Брянській області,звідки був звільнений 28 жовтня 2021 року.

03 травня 2023 року ОСОБА_6 був затриманий в смт. Ріпки Чернігівської області та йому було обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, судимість ОСОБА_6 від 05 вересня 2012 року не може вважатись погашеною, як він помилково вважає, адже судимість вважається погашеною виключно в тому випадку, якщо після повного відбуття строку призначеного покарання за тяжкий злочин, особа протягом шести років не вчинить нового кримінального правопорушення.

У даному провадженні ОСОБА_6 вчинив нові кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, в той час коли не відбув покарання за вироком від 05 вересня 2012 року, а після цього тривалий час переховувався від суду та перебував в розшуку.

Отже, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків та врахував обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів .

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочинів, характер дій винного та умови за яких було вчинене кримінально карні діяння, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, яке він має відбувати реально.

Колегія суддів вважає, що саме така форма відбування покарання, яка обрана судом першої інстанції ОСОБА_6 , повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, і є достатньою та необхідною для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Вид та строк призначеного обвинуваченому покарання, повністю узгоджується з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливістю застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційних скарг сторони захисту та прокурора в тій частині, що судом не вірно були застосовані правила зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого в строк відбуття покарання.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляду кримінального провадження.

Закон України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким внесено зміни до ст.72 КК України, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 цього Кодексу, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII у межах якого, якщо до особи було застосоване попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 був обраний 03 травня 2023 року, отже строк попереднього ув`язнення з 03 травня 2023 року по день набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню в строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, який діяв на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання термін його попереднього ув`язнення за період з 03 травня 2023 року по 06 вересня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16