Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/204/2023 Справа № 553/4916/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,

громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого,

невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та мешкаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

02.07.2022 року приблизно о 06 год. 00 хв., ОСОБА_4 , у період воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 про ведення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року, вчинив умисні дії, направлені на таємне викрадення майна, яке належить потерпілій ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_4 , 02.07.2022 року близько 06 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, протиправно, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy A6», золотого кольору, вартістю згідно з висновком товарознавчої експертизи 2233 грн.

Після чого, ОСОБА_4 разом з вказаним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 2233 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 02.07.2022 року близько 06 год. ранку він знаходився в будинку його друзів, та коли всі заснули викрав телефон ОСОБА_6 , який лежав на столі в приміщенні кухні. Пізніше вказаний телефон він продав знайомому приблизно за 300 грн., а грошовими коштами розпорядився на свій розсуд.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КК України не заперечувала. При ухваленні вироку суду покладалася на розсуд суду.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йомукримінальному правопорушенні, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально, в силу ст. 89 КК України не судимий.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин що обтяжує покарання, скоєння злочину проти власності, а також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 08.08.2022 року про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/121-22/9440-ТВ становлять 566,34 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 34 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.08.2022 року на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене в ході огляду місця події від 28.07.2022, за адресою: м. Харків, вул. Спаська, 30, а саме: мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy A6», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , золотого кольору, який поміщено до сейф - пакету № 7375617, шляхом позбавлення права відчуження та розпорядження вказаним майном будь-яким особам.

Речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy A6», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який був переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 03.08.2022 року - вважати повернутими потерпілій.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1