Справа № 346/4044/23
Провадження № 11-сс/4808/235/23
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2023 року клопотання слідчого СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено частково.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком не більше 60 (шістдесят) днів в межах строку досудового розслідування до 24 вересня 2023 року. ОСОБА_7 взято під варту в залі суду.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень.

Роз`ясненого підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі вважається, що до підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді застави та на нього буде покладено визначені в ухвалі обов`язки.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів, оскільки обраний запобіжний захід є занадто суворим. Сторона захисту вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, не порушуючи норм КПК України.

Вважає, що судом при обранні запобіжного заходу всупереч ст..184 КПК України взагалі не взято до уваги те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, на обліку в наркологічному чи психоневрологічному диспансері не перебуває, в умовах СІЗО в УВП вчинив спробу самогубства (нанесення собі тілесних ушкоджень).

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді прийнята з порушенням КПК України та норм європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою. Зазначає, що судом не наведено в ухвалі обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст..177 КПК України та не зазначено жодного посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Сторона захисту наголошує, що слідчим суддею при визначенні розміру застави повністю проігноровано вимоги ч.4 ст.182 КПК України, оскільки не враховано сімейний стан та вік підозрюваного.

Вважає, що судом фактично було враховано тільки одну обставину тяжкість злочину та попередні судимості.

Через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити запобіжний захід підозрюваному з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000663 від 15.07.2023 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч. 4 ст. 357 КК України.

Судом зазначено, що за версією органу досудового розслідування ОСОБА_7 в період часу з 09.07.2023 року по 10.07.2023 року, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 таємно викрав банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_12 і яка являється офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку. Після чого ОСОБА_7 не повідомив власника або банківське відділення про виявлену ним карту та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів привласнив викрадену ним банківську карту, на якій знаходились грошові кошти належні ОСОБА_12 . Після вказаного ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії 10.07.2023 року, маючи при собі привласнену банківську карту, попередньо знаючи пін-код від неї, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану направився до магазину ТЦ «Гетьман», розташованого по пр. Михайла Грущевського, 97, м. Коломия, де в період часу з 06:56 години до 06:58 годин зняв грошові кошти на суму 8 800 гривень, тим самим викрав з банківської карти потерпілої грошові кошти на вищезазначену суму.

З урахуванням встановлених фактів ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 357 КК України (привласнення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів) та ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану), про що останньому 26.07.2023 було повідомлено підозру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Під час розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч. 4 ст. 357 КК України.

Зокрема, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч. 4 ст. 357 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (дата реєстрації провадження 14.07.2023) вбачається, що в період часу з 09.07.2023 по 10.07.2023 ОСОБА_7 викрав банківську картку для соціальних виплат, яка належить ОСОБА_12 , з якої 10.07.2023 зняв грошові кошти в сумі 8800 гривень;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 17.07.2023, яка дала показання про те, що близько місяця з нею проживав ОСОБА_7 , який 10.07.2023 вийшов з її будинку і після того вона його більше не бачила. Коли ж вона поїхала до м. Коломия, щоб зняти гроші в банкоматі, то виявила зникнення своєї банківської карти, а подальшому з`ясувала, що з неї зникло 8800 гривень;

- роздруківкою КБ «ПриватБанк», відповідно до змісту якої з карти потерпілої 10.07.2023 було знято 8800 гривень;

- протоколом огляду від 15.07.2023, за змістом якого ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції банківську карту належну потерпілій;

- протоколом огляду відеозапису від 17.07.2023, за змістом якого по пр. Михайла Грушевського, 97 біля банкомату з`являється ОСОБА_7 , дії якого дають підстави вважати, що він знімав грошові кошти.

Дослідження цих доказів сформувало у слідчого судді внутрішнє переконання щодо причетності ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється органом досудового розслідування, а тому вважав, що оголошена підозра є цілком обґрунтованою і такою, що ґрунтується на достатньому об`ємі доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування. Таким чином висновки органу досудового розслідування не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що остаточна кваліфікація дій та доведеність вини підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, підлягають з`ясуванню в процесі досудового розслідування та судового розгляду.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважав, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Зазначено, що останній підозрюється у вчиненні в тому числі злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який є тяжким, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, який було вчинено підозрюваним під час відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком, що у свою чергу виключає можливість повторного звільнення від відбування покарання, у разі ухвалення судом обвинувального вироку. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При оцінці наявності ризику переховування слідчий суддя також врахував ту обставину, що ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків, які б могли гарантувати присутність підозрюваного в межах територіальної громади Коломийського району, не має, оскільки не одружений, неповнолітніх утриманців не має, офіційно не працевлаштований, постійного або зареєстрованого місця проживання на території Коломийського району не має. Наведене створює обґрунтовані побоювання, що підозрюваний у разі обрання відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією, зможе переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, оскільки достатні стримуючи фактори відсутні.

Також обґрунтованим слідчий суддя вважав твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику незаконного впливу на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 певний час проживав за місцем проживання останньої, а відповідно обізнаний щодо її адреси та приблизного розпорядку дня, заперечує свою вину, відповідно не виключається ризик впливу з метою пом`якшення своєї відповідальності внаслідок зміни позиції потерпілої.

Крім того, обґрунтованим вважав слідчий суддя і твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_13 офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, нове кримінальне правопорушення вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком, за яким звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення саме злочинів проти власності, має непогашені судимості за попередніми вироками, неодноразово відбував реальні строки покарань. Причинами протиправних дій стало бажання отримати матеріальну вигоду, що викликає обґрунтовані побоювання щодо продовження вчинення протиправних дій в майбутньому. З урахуванням характеру інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя погодився зі стороною обвинувачення щодо відсутності жодних стримуючих факторів, які б могли у достатній мірі запобігти продовженню протиправної діяльності, однією з цілей якої було отримання прибутку. Крім того факт вчинення нового правопорушення за наявності невідбутого покарання є безпосереднім свідченням схильності до вчинення протиправних дій.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважав, що з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характеру та обставин справи, дійшов висновку, що на теперішній час, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків. При цьому слідчий суддя зазначив, що вік та стан здоров`я підозрюваної не виключають можливості тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі слідчого судді та підтверджуються матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, який визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважав за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (з 01.01.2023 року становить 2684,0 грн.), тобто у сумі 80520,0 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), оскільки такий запобіжний захід є достатнім задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані захисником підозрюваного в апеляційних доводах, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкість злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи сукупність досліджених судом обставин, стадію на якій знаходиться розгляд кримінального провадження, колегія суддів на даний час не вбачає підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2023 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5