Номер провадження: 11-сс/813/693/23
Справа № 947/7689/23 1-кс/947/3672/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000112 від 08 лютого 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , та накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на речі та предмети, які були виявлені та вилучені 21 березня 2023 року в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», за адресою АДРЕСА_1 , а саме на:

- транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», реєстраційний НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер: « НОМЕР_3 »;

- 2 ключі від транспортного засобу із брелоком.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 , в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на належне ОСОБА_6 майно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, відповідає майно ОСОБА_6 , та не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні та майном третьої особи, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Крім того, ані власнику майна - ОСОБА_6 , ані особі, у якій автомобіль було вилучено - ОСОБА_9 (онуку власника майна) - у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, за матеріалами кримінального провадження, останній ( ОСОБА_9 ) має статус свідка.

Захисник зазначив, що при виникненні питання про обмеження права власності y кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Між тим, власник майна - ОСОБА_6 - навіть не був викликаний до суду під час розгляду клопотання про арешт майна, що належить останньому.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України визначена можливість арешту майна третьої особи лише за клопотанням прокурора.

Разом з тим, як вбачається із ухвали слідчого судді, арешт був накладений за результатами розгляду клопотання слідчого, тобто за зверненням неналежного суб?єкта.

До початку апеляційного розгляду представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з заявою про розгляд апеляційної скарги без її участі та без участі власника майна.

Прокурор ОСОБА_10 звернулася до апеляційного суду з заявою про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, керуючись ч.4 ст.405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 за відсутності учасників апеляційного провадження.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, на теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 08.02.2022, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за фактом незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинене групою осіб та за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України за фактом незаконного придбання та зберігання з метою збуту вогнепальної зброї та боєприпасів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що на території Одеської області діє група осіб, яка займається виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту, а також незаконним виготовленням та збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів на території регіонів України та Одеської області.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що група осіб на території м. Одеси та Одеської області крім розповсюдження та збуту наркотичних речовин та засобів займаються розповсюдженням вогнепальної зброї та вибухових речовин.

Проведеними оперативно-розшуковими заходами співробітниками УКР ГУНП в Одеській області ДКР НП України встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний громадянин - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, 21.03.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведений обшук транспортного засобу марки «ВАЗ 21063» р.н. « НОМЕР_4 », який перебуває у користуванні ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», реєстраційний НОМЕР_1 », VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія та номер: « НОМЕР_3 »;

- 2 ключі від транспортного засобу із брелоком.

Постановою слідчого від 21.03.2023 року вказане майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на вилучене майно порушує права власника майна, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки вилучений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та 2 ключі із брелоком потребують збереження, в цілях подальшого дослідження транспортного засобу та проведення відповідних експертних досліджень, а також можливого проведення слідчого експерименту за участю свідків, які знаходилися у вказаному автомобілі.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК України.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, погоджується з думкою слідчого судді про те, що арешт майна є необхідним для забезпечення збереження майна, яке може бути використано в якості речових доказів, зокрема транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ; 2 ключі від транспортного засобу із брелком, адже під час обшуку та подальшого вилучення автомобіль знаходився під керуванням ОСОБА_9 , в автомобілі знаходився також ОСОБА_11 , який підозрюється у збуті вогнепальної зброї, яку збував саме у зазначеному автомобілі, що свідчить про те, що вказаний автомобіль може бути ймовірним знаряддям вчинення кримінальних правопорушень в даному кримінальному провадженні.

Також, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна об`єктивно може призвести до знищення переховування вилученого майна, так як очевидно, що оскільки таке майно може відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Водночас, слідчим суддею було критично оцінено доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , про порушення прав власника майна, оскільки за фактичними обставинами даного кримінального провадження вказаний транспортний засіб знаходився у користуванні ОСОБА_9 .

Крім того, на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії направленні на встановлення та отримання достатніх доказів для пред`явлення причетним до протиправних дій особам обґрунтованих повідомлень про підозру за ч. 2 ст. 307; ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою всестороннього, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2023 року, якою накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на речі та предмети, які були виявлені та вилучені 21.03.2023 року в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4