Справа №760/1652/23 1-кс/760/4221/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого детектива Національного антикорупційного бюро України в порядку статті 303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

У поданій скарзі ОСОБА_3 просить визнати неправомірними дії уповноваженої особи НАБУ по передачі заяви про злочини № 956 і № 957 до ДБР; зобов`язати уповноважену особу НАБУ внести відомості до ЄРДР за заявами про злочини № 956 і № 957.

Скарга мотивована тим, що 13 січня 2023 року ним було подано до НАБУ, через електронну пошту, заяву № 956 і № 957 про службові злочини суддів апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, однак протягом 24 годин відомості згідно із статтею 214 КПК України до ЄРДР внесені не були.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 23 січня 2023 року для розгляду вказаної скарги було визначено слідчого суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року скасовано, матеріали повернуто до Солом`янського районного суду міста Києва на новий розгляд слідчим суддею, оскільки слідчим суддею неправильно визначено предмет поданої ОСОБА_3 скарги та її вимоги.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. 08 травня 2023 року до суду подав заяву, в якій просить розгляд скарги проводити у його відсутність, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Уповноважена особа НАБУ в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. 08 травня 2023 року до слідчого судді надійшли пояснення представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , в яких зазначено, що до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_3 від 13 січня 2023 року № 956 і № 957, зареєстрована 16 січня 2023 за № С-556 щодо можливих протиправних дій та бездіяльності суддів за обставин, наведених у заяві. При цьому вказано, що у заяві ОСОБА_3 від 13 січня 2023 року не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення суддями корупційного та іншого кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. Крім того, у випадку порушення суддею, під час розгляду справи, вимог законодавства України, особа має право звернутися з відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя. Враховуючи вищевикладене, вказану заяву ОСОБА_3 листом від 17 січня 2023 року за № 11-225/1736 скеровано для розгляду відповідно до Державного бюро розслідувань, про що автора було повідомлено листом та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічним реквізитами. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні скарги та розглянути справу у відсутність представника НАБУ.

У зв`язку з неявкою в судове засідання особи, яка подала скаргу та уповноваженої особи НАБУ, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Згідно з частиною третьою статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 26 КПКУкраїни передбачено, що, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Виходячи з пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення статті 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з частиною першою статті 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (пункт частини п`ятої статті 214 КПК України).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Судом установлено, що 13 січня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до НАБУ з заявою № 956 і № 957 про вчинення кримінальних правопорушень суддями Вищого антикорупційного суду та апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

16 січня 2023 року НАБУ було отримано заяву ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення та зареєстровано загальною канцелярією за № С-556.

З копії заяви про вчинені кримінальні правопорушення вбачається, що на думку заявника, в діях суддів Вищого антикорупційного суду ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та суддів апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень з такими кваліфікаціями: стаття 111, частина третя статті 109, стаття 442, частина друга статті 364, частина друга статті 375, стаття 365, частина п`ята статті 186 КК України.

У заяві від 13 січня 2023 року ОСОБА_3 зазначає, що слідчими суддями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 було відмовлено у зобов`язані НАБУ внести відомості за заявами про злочини № 951 і № 952 в порядку статті 214 КПК України, а суддями апеляційної палати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не було скасовано злочинні, на думку заявника, ухвали вищезазначених слідчих суддів.

Зі змісту скарги та заяви слідчий суддя встановив, що всі доводи ОСОБА_3 пов`язані з його незгодою із ухвалами, постановленими слідчими суддями Вищого антикорупційного суду та суддями апеляційної палати Вищого антикорупційного суду за результатами розгляду його скарг.

Проте постановлення ухвал, з яким не погодився ОСОБА_3 , не може автоматично свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами першою та другою статті 126, частиною першою статті 129 Конституції України, статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частини першої, частини другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року: тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру.

Відповідно до пункту 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Так, з матеріалів скарги, слідчим суддею встановлено, що заява ОСОБА_3 не містить об`єктивних даних про вчинення вказаними суддями зазначених кримінальних правопорушень, оскільки за своїм змістом і суттю ця заява є висловленням незгоди із процесуальним рішенням суддів у конкретній судовій справі, а також діями суддів, вчиненими при здійсненні правосуддя, за процедурою кримінального судочинства, отже не є повідомленням про кримінальні правопорушення, що в свою чергу, на переконання слідчого судді, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень статті 214 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що у випадку порушення суддею, під час розгляду справи, вимог законодавства України, особа має право звернутися з відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя (частина перша статті 108 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого детектива НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення є необґрунтованою та відсутні правові підстави для внесення відомостей в ЄРДР за заявою про вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на вищевикладене, скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 24, 36, 220, 303, 304, 306, 307, 309КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого детектива Національного антикорупційного бюро України в порядку статті 303 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1