г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3261/23
Номер провадження 1-кс/213/436/23
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2023 року слідчий суддя Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання слідчого СВ ВП№7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження №0000415, за ознаками ч. 4 ст. 185, ч.4 ст 186, ч.1 ст 357 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, не працює, дітей не має, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що існують ризики: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, та вважає що обрання більш м`яких запобіжних заходів неможливе.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід. Вказували, що підозрюваний має на утриманні двох дітей, з якими проживає, щодо однієї дитини він позбавлений батьківських прав, інша дитина його цивільної дружини. Зазначили, що він працює неофіційно, має статус учасника бойових дій, має захворювання гепатит.

Заслухавши сторони, дослідивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно клопотання, У провадженні CВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000415 від 06.08.2023, за ознаками ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 06.08.2023 близько 11:00 години, перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , у ОСОБА_7 , де спільно вживали спиртні напої, де під час розмови ОСОБА_7 повідомив, що грошових коштів не має, вони є на банківській картці. Після чого, ОСОБА_4 маючи кримінально-протиправний намір, направлений на викрадення офіційного документу, а саме пенсійної банківської картки № НОМЕР_1 , виданої банком «Укрсиббанк», що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором, котрі були закріплені до банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_7 , користуючись відсутністю уваги зі сторони потерпілого, усвідомлюючи, що банківська картка дає йому можливість реалізувати свій намір на викрадення чужого майна, та є з наявними на них коштами чужою власністю, діючи умисно, реалізуючи кримінально протиправний намір, спрямований на викрадення офіційного документа, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, викрав вказану карту, яка відповідно до ст.1 закону «Про інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 закону «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст.358 КК є офіційними документами, оскільки містять зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_7 можливості використовувати зазначені картки за призначенням, тобто умисно викрав вказаний офіційний документ.

ОСОБА_4 06.08.2023 в період часу з 11-00год. до 13-34 год. маючи раніше викрадену банківську картку ОСОБА_7 , розуміючи, що банківська картка дає йому можливість реалізувати свій намір на викрадення чужого майна та є з наявними на них коштами, чужою власністю, з метою таємного викрадення грошових коштів, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 254/2023 від 01.05.2023), направився до продуктового магазину, розташованому по АДРЕСА_4 , де шляхом придбання товарів, таємно викрав грошові кошти на суму 233 гривні, що належать ОСОБА_7 .

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний намір направлений на таємне викрадення майна 06.08.2023 року близько 14-30год. ОСОБА_4 , прийшов у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпілій ОСОБА_7 , розшукуючи свою цивільну дружину, де під час розмови у кімнаті на столі виявив мобільний телефон та відволікаючи потерпілого шляхом кидання на стіл документів, з метою таємного викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_7 , користуючись відсутністю уваги зі сторони потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам власника, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 254/2023 від 01.05.2023),шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «OPPO СРН 2109» 8/256 GB, вартість якого становить 18000 гривень, після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 18233грн.

Також, ОСОБА_4 06.08.2023 близько 15:30 години, перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , у свого раніше знайомого потерпілого ОСОБА_7 , між якими відбувалася розмова, в ході якої ОСОБА_4 , маючи прямий кримінально-протиправний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_7 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні не менше 3-х ударів руками по обличчю потерпілого ОСОБА_7 , продовжив свої кримінально-протиправні дії, діючи умисно, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 254/2023 від 01.05.2023), з корисливих мотивів, всупереч інтересам власника, відкрито викрав з кімнати вказаної квартири телевізор «TOSHIBA» 40S2855EC, вартість якого становить 9000 гривень, ТВ-приставку «Mi Box S» вартість якої становить 2000 гривень та музичну колонку «Hopestar», вартість якої становить 1000 гривень, після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 12000 гривень.

07.08.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану; за ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів.

Відповідно до ст. 194 КПК України судом встановлено обгрунтованість підозри ОСОБА_4 в інкримінованому злочині, що підтверджується: витягом з ЄРДР, заявою потерпілого, протоколами допиту потерпілого та свідків, повідомленням про підозру; постановами про визнання речовими доказами.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом.

Відповідно до ст. 177 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкримінований злочин, а саме за ст. 185 ч.4 КК України строк від 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 186 КК України від 7 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 357 КК України штраф або обмеження волі. Злочини за ч.4 ст 185 та ч.4 ст 186 КК України відносяться до тяжких злочинів. Підозрюваний офіційно не працює, не одружений, дітей не має. Суд враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, що не є особою похилого віку, перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра. Характеризується посередньо. Раніше в силу ст. 89 КК України не судимий. Доказів перебування на утриманні дітей, неофіційного працевлаштування, хвороб, статусу учасника бойових дій стороною захисту суду не надано, клопотань з цього приводу не заявлялось.

Судом встановлені ризики за ст. 177 КПК України: підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, підозрюваний може вчинити інші злочини, може незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працює, постійних джерел доходів не має, за місцем реєстрації не проживає, в місці фактичного проживання проживає нетривалий час, і тому побоюючись його засудження до реального терміну покарання, може переховуватись від органів розслідування та суду, що посилюється тим, що в країні війна.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Ризик вчинити нове кримінальне правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 має негативну репутацію, особи схильної до вчинення злочинів, що видно з того, що він в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, інкриміновані злочини вчинені в короткий проміжок часу одного дня (протягом 4 годин), два з яких тяжкі.

Ризик незаконного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваний проживає поряд з потерпілим, всі три злочини, у яких він підозрюється вчинені відносно цього потерпілого який є особою похилого віку, обставини вчинення свідчать про агресивну поведінку підозрюваного під час їх вчинення. Злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, що підтверджує наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідка. Може вплинути на свідка, який є очевидцем відкритого викрадення майна у потерпілого, та надав викривальні покази і ці обставини дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати як фізичний так і психологічний тиск з метою зміни їх показань.

Стороною захисту не спростовані вказані ризики, та не доведено наявність тісних соціальних зв`язків.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд зазначає, що на даний час, коли по справі не зібрані всі докази, не проведено всі слідчі дії, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і особистого зобов`язання не зможуть запобігти ризикам переховування, вчинення нового злочину та впливу на потерпілого та свідків, оскільки він матиме змогу ухилитись від слідства та суду, та від інших зазначених ризиків, що посилюється введенням в країні воєнного стану. В чиїй квартирі проживає підозрюваний та на підставі чого там проживає суду не зазначено, договір оренди суду не надано, строк оренди не відомий, наявність коштів для подальшої оренди не повідомлено суду. Можливість проживати за місцем реєстрації не повідомлена, та хто фактично там проживає, з яких причин не проживав за місцем реєстрації. Не обгрунтовано за які кошти буде жити підозрюваний перебуваючи під домашнім арештом, чи має заощадження, чи існують особи які будуть його утримувати ( не надано доказів існування таких осіб, існування в них такої матеріальної можливості, та згоди утримувати підозрюваного). Особиста порука не може бути застосована, оскільки суду не повідомлено про наявність осіб, які б заслуговували на довіру та поручились за підозрюваного.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи вказане, суд вважає клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню, клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу не підлягає задоволенню. Альтернативний запобіжний захід не застосовується на підставі ч.4 ст. 283 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.107,131,176-178,182, 183-187,193-194.196-197 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження № 0000415, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» строком на 60 (шістдесят) днів.

Визначити часом закінчення строку дії даної ухвали 04.10.2023р.

Виконання ухвали покласти на ВП № 7 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1