Справа № 203/3710/22
Провадження № 1-кп/0203/377/2023
УХВАЛА

іменем України

17 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 11.02.2022, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені у п. п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначили, що для запобігання переліченим прокурором ризикам буде достатнім застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, вказали на наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений проживає з матір`ю, яка хворіє та потребує догляду, також він має цивільну дружину.

Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із матеріалами обвинувального акту, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.05.2023 року включно.

Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При вирішенні питання про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177КПК України враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, ОСОБА_6 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів, одне з яких є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років. При цьому правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, вчинено ним у період іспитового строку, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи суворість можливого покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності.

Крім того, ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованих злочинів, одне з яких є корисливим, не був працевлаштований, законних та стабільних джерел доходів не мав, тому є підстави вважати, що він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення задля особистого збагачення, що встановлює наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, судовий розгляді у справі знаходиться на початковій стадії, потерпілий та свідки ще не допитані, тому, враховуючи стадію судового розгляду, серйозність пред`явленого обвинувачення, існує висока вірогідність, що перебуваючи на волі обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою змін або викривлення їх показань, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, суд при вирішенні питання про наявність заявлених прокурором ризиків враховує введення в Україні воєнного стану, що полегшує обвинуваченому можливість переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Щодо доводів обвинуваченого про наявність в нього хворої матері, яка потребує від нього допомоги, суд зазначає, що на підтвердження вказаних обставин стороною захисту не надано доказів.

З приводу доводів ОСОБА_6 стосовно тривалого розгляду справи, суд вважає, що складність даного кримінального провадження, кількість учасників кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінка учасників кримінального провадження об`єктивно узгоджуються з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Наявні ризики, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків виправдовують продовження раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому вважає за доцільне продовжити тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи особу ОСОБА_6 та характер обвинувачення, зокрема проникнення до житла групою осіб, погрози із використанням зброї, роль обвинуваченого, який безпосередньо заходив до квартири, суд вважає за необхідне не визначати йому альтернативну заставу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 15 червня 2023 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1