Справа № 303/5952/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/662/22 за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, викладача ВПУ № 3 м. Мукачева, одруженого, маючого на утриманні та вихованні двоє неповнолітніх дітей, військовослужбовця, солдата, стрільця 3-го стрілецького відділення, 2-го стрілецького взводу, 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.402 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовано.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, будучи обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.11, 29, 35, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.4, 6 дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 11, 17 Закону України «Про оборону України», 14.07.2022 близько 08.30 год., перебуваючи у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи об`єктивну можливість виконати вказаний наказ, без поважних причин, відкрито відмовився виконати наказ начальника - командира військової частини НОМЕР_1 №105ППД від 14.07.2022 про вибуття до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_3 для подальшого виконання обов`язків військової служби, про що особисто повідомив лейтенанта ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржуваний вирок необґрунтованим і невмотивованим в частині призначення обвинуваченому покарання. В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що не відповідає суспільній небезпечності вчиненого ним злочину проти встановленого порядку несення військової служби, зокрема в умовах ведення війни збройними силами рф проти України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого його злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів прокурора про надмірну м`якість призначеного покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню інших злочинів.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, врахував: суспільну небезпеку і характер вчиненого злочину, те що він є військовозобов`язаним, за станом здоров`я обмежено придатним до військової служби, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні та вихованні двоє неповнолітніх дітей, одна дитина є інвалідом, до призову на військову службу працював викладачем у навчальному закладі, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції визнав повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Апеляційний суд також взяв до уваги, те що відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 року № 25 солдат ОСОБА_5 звільнений у запас у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Окрім того, апеляційний суд оцінює критично доводи прокурора відносно того, що призначене покарання не відповідає інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного і достатнього для виправлення особи покарання, оскільки відповідно положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та вважає, що з огляду на характеристику особи обвинуваченого, ту обставину, що шкода була завдана лише державним інтересам, цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті призначенням йому покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а тому такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді