Справа № 317/2256/23
Провадження № 1-кп/331/465/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99») кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000091 від 23.06.2022 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-23.03.2023 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України

I. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом доведеним.

ОСОБА_5 16.06.2022 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» за адресою м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 36, знайшов у соціальній мережі «Вайбер» в чаті «Мелітополь, Маріуполь, Дніпро, Запоріжжя, Херсон, Одеса» оголошення ОСОБА_7 , яка шукала перевізників для перевезення її родичів з тимчасово окупованої території Михайлівського району Запорізької області до м. Запоріжжя. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел направлений на заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_7 шляхом обману, де діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, запропонував останній шляхом надіслання їй повідомлень у соціальній мережі «Вайбер», тим самим, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, надати послуги на перевезення її родичів з тимчасово окупованої території Михайлівського району Запорізької області до м. Запоріжжя за плату, хоча здійснювати дані дії не мав на меті та не мав для цього можливості. У подальшому, 16.06.2022 року о 10-48 годин на вимогу ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_7 перерахувала на банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту в АТ «Універсалбанк», 1200 гривень як попередню оплату за надання послуг з перевезення її родичів з тимчасово окупованої території Михайлівського району Запорізької області до м. Запоріжжя, після цього о 13-43 годин, перевела ще 1600 гривень в якості передплати та о 17-13 годин перевела ще 3000 гривень. Пізніше, 17.06.2022, на виконання свого злочинного умислу ОСОБА_5 повідомив потерпілу, що необхідно сплатити залишок суми та о 10-43 годин потерпіла ОСОБА_7 перерахувала 8500 гривень, однак ОСОБА_5 таких послуг не надав, тим самим, шляхом обману (шахрайства) з використанням електронно-обчислювальної техніки заволодів грошовими коштами потерпілої на загальну суму 14300 гривень, які витратив у подальшому на власні потреби.

ІІ. Позиція сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вказав, що він перебував у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», мав доступ до мобільного телефону, на якому встановив застосунок МоноБанку, отримав банківську карту. У групах у соціальних мережах та месенджерах шукав оголошення , у яких просили допомоги у вивозі людей із тимчасово окупованих територій. Вказав свій номер телефону, як особи яка здійснює вивезення людей із ТОТ Запорізької області. Йому зателефонувала жінка, з якою він домовився про передачу коштів і скинув їй номер карти. Потім вона йому декількома сумами скинула 14 300 грн. послуги із перевезення надавати не збирався. Гроші витратив на власні потреби, переказував знайомим, щоб йому передавали продукти та речі. Вказав, що кається.

На уточнюючі запитання зазначив, що дії щодо обману потерпілої та отримання коштів здійснював самостійно. Цивільний позов визнав у повному обсязі.

Просив суворо не карати

Захисник не заперечував винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, вказав, що його зізнання є добровільним, він повністю розуміє наслідки визнання винуватості і розгляду кримінального провадження без дослідження усіх доказів у справі. Під час призначення покарання просив врахувати матеріали, що характеризують обвинуваченого, той факт, що вину він визнав і щиро розкаявся, просив призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, і поглинути його покаранням, призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023.

ІІІ. Позиція потерпілої.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що вона шляхом пошуку в соціальних мережах Інтернету, віднайшла оголошення про надання послуг із вивозу людей з тимчасово окупованої території до м. Запоріжжя. Зателефонувавши за номером у оголошенні, їй відповів чоловік, який назвався « ОСОБА_8 ». Він повідомив, що зараз перебуває на окупованій території та збирає людей для виїзду на підконтрольну Україні територію. Пояснив, що за проїзд кожної особи необхідно заплатити. Через деякий час він уточнив, що за людей, призовного віку треба сплатити більше, адже їх не пропускали окупаційні війська. Після розмови ОСОБА_7 , отримала від «Арсенія» звичайним смс-повідомленням на свій мобільний телефон дані картки, на яку потрібно перевести кошти, та переказала першу суму. У подальшому ОСОБА_7 здійснила ще два платежі. Загальна сума яку вона перерахувала на картку Арсенія склала 14 300,00 гривень.

В обумовлений день виїзду, родичі потерпілої (сестра, яка має інвалідність та її діти) чекали у місці, яке було узгоджене з Арсенієм. Чекали на транспорт цілий день з ранку до вечора, однак зателефонували потерпілій і повідомили, що транспорту немає. ОСОБА_7 телефонувала ОСОБА_8 , однак він не відповідав. Через деякий час він їй зателефонував, та повідомив, що автобус проїжджав, однак на обумовленому місці нікого не було.

На уточнюючі питання потерпіла пояснила, що коли переказувала кошти АТ КБ «Приватбанк» до МоноБанку, в неї не висвітилось прізвище отримувача. Після того, як почала перевіряти, куди були відправлені кошти, то побачила прізвище та ім`я « ОСОБА_9 ».

Цивільний позов потерпіла підтримала, просила його задовольнити, вказала що має п`ятьох малолітніх дітей, і для неї це дуже значна матеріальна шкода.

Покарання просила призначити на розсуд суду.

ІV. Дослідженні докази.

На підставі положень ч. 3 ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , думки обвинуваченого, який повідомив, що бажає закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів на підтвердження обвинувачення, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора, захисника, потерпілої, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися. Судом роз`яснено обвинуваченому обмеження у праві на апеляційне оскарження вироку суду посилаючись на невизнання обставин, які не оспорювалися під час розгляду справи. Обвинувачений також підтвердив, що йому зрозуміло, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за одним епізодом, який мав місце 16.06.2022 року, що передбачено ч.3 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, також підтвердив, що повністю розуміє наслідки своїх дій, повного визнання вини та відмови від дослідження усіх доказів по справі.

За обставин, викладених у обвинувальному акті, у зв`язку із тим, що прокурор, захисник та обвинувачений, потерпіла, не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

V. Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжким кримінальними правопорушеннями.

VІ. Призначення покарання.

При призначенні покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який вину в скоєному визнав, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, в останнє був оглянутий лікарем-наркологом 12.01.2022, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, вживання зі шкідливими наслідками, має місце реєстрації, неодружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, раніше засуджений та на даний момент відбуває покарання в місцях позбавлення волі, характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, який закон відносить до тяжкого кримінального правопорушення, також обставини скоєння злочину, та його наслідки.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 не встановлені.

Суд не вважає що дослідженими у справі доказами підтверджене пом`якшуюча обставина щире каяття, про яке зазначено у обвинувальному акті. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Під час допиту обвинуваченого та допиту потерпілої у судовому засіданні обвинувачений не демонстрував критичну оцінку своїй протиправній поведінці, та не зазначав про її протиправність, не виказував жаль та засудження своєї поведінки потерпілій. Не вчиняв дій, направлених на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Сторона захисту у судовому засіданні погодилася із запропонованою прокурором видом та мірою покарання. Також сторони кримінального провадження зазначили про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Санкцією частини третьої ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Урахувавши позицію учасників кримінального провадження суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Матеріалами справи встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначене покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 25 квітня 2023 року.

Оскільки злочин, що є предметом розгляду цієї справи вчинений у період 16-17 червня 2022 року, то остаточне покарання підлягає визначенню на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

При вирішенні питання щодо порядку визначення остаточного покарання (шляхом поглинення чи приєднання), суд враховує мету покарання, визначену кримінальним законодавством, а також ставлення обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень і обставини його вчинення.

Дослідженими у судовому засіданнями доказами встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим у період, коли до нього був застосований найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений використав вразливість потерпілої, яка шукала можливість вивезти своїх рідних з окупованої території. Наявності можливості перевірити реальність надання послуги вивезення родичів із ТОТ потерпіла не мала.

З огляду на викладене, суд вважає неможливим визначення остаточного покарання шляхом поглинення, оскільки кримінальні правопорушення є різними за своєю суттю, другий злочин вчинений обвинуваченим після того, як його попередні злочинні дії були виявлені правоохоронними органами, і фактично означатиме відсутність покарання за злочин, вчинений ОСОБА_5 щодо потерпілої ОСОБА_7 .

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати принцип часткового складання.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

VІІ. Вирішення цивільного позову

Під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_7 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме у розмірі 14300, 00 гривень. ( чотирнадцять тисяч триста)

Згідно норми ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Порядок відшкодування шкоди визначений ЦК України, відповідно до норми частини першої ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв`язку із тим, що судом встановлено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розмір шкоди визнаний обвинувачений, цивільний позов підлягає задоволенню.

VІІI. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Прокурором під час розгляду кримінального провадження до видалення суду до нарадчої кімнати клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу не заявлялося, у зв`язку із чим, судом не вирішувалося питання про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

З цих підстав,

Керуючись ст.ст.368,370,374, КПК України,суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України і призначити йому покарання вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання за цим вироком, та покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023 року призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шести) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 10 січня 2022 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирати.

Речові докази:

-Мобільний телефон HUAWEI чорного кольору із сім-картою мобільного оператора Лайффселл та мобільний телефон марки SAMSUNG DUOS із сім-карткою мобільного оператора Київстар передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів відділу поліції №6 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області звернути в дохід держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт ID № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 14300 (чотирнадцять тисяч триста) гривень 00 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1