КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучено 17.07.2023, в ході затримання громадянина ОСОБА_6 , у порядку ст. 208 КПК України, а саме: купюру номіналом 100 доларів США № PG 76552609В, ML 51725802 A, яку поміщено до спец.пакету № WAR1146837; купюри зовні схожі на 100 доларів США № LL09132658G, у кількості 10 шт., які поміщено до спец.пакету № WAR1146837; гаманець чорного кольору, який поміщено до спец.пакету №PSP2165606; грошові кошти у розмірі 12 825 грн., які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; 4 (чотири) купюри номіналом 100 ЄВРО, які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; ключі від автомобілю «Range Rover», які поміщено до спец.пакету №PSP 2165604; мобільний телефон марки «Iphone 13 PRO», який поміщено до спец.пакету № PSP 2165603; ланцюжок із білого металу з хрестиком; 2 (два) браслети з вставками металу білого кольору, які поміщено до спец. пакету №PSP 2165605.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

На думку представника власника майна, матеріали додані до клопотання прокурора жодним чином не підтверджують, що майно на яке накладено арешт має відношення до вказаного кримінального провадження.

Крім того, як вважає апелянт, відсутні будь-які докази, що вказане майно було здобуте злочинним шляхом чи було об`єктом кримінального правопорушення, а відтак воно не може відповідати критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Окрім цього, як зазначає автор апеляційної скарги, прокурором під час судового розгляду не було доведено необхідність накладення такого арешту та його правові підстави.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику та участі власника майна або його представника, а копія судового рішення отримана 25.07.2023 року, то строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 26.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332-2 КК України.

19.07.2023 прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотання про накладення арешту на майно, яке було вилучено 17.07.2023, в ході затримання громадянина ОСОБА_6 , у порядку ст. 208 КПК України, а саме: купюру номіналом 100 доларів США № PG 76552609В, ML 51725802 A, яку поміщено до спец.пакету № WAR1146837; купюри зовні схожі на 100 доларів США № LL09132658G, у кількості 10 шт., які поміщено до спец.пакету № WAR1146837; гаманець чорного кольору, який поміщено до спец.пакету №PSP2165606; грошові кошти у розмірі 12 825 грн., які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; 4 (чотири) купюри номіналом 100 ЄВРО, які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; ключі від автомобілю «Range Rover», які поміщено до спец.пакету №PSP 2165604; мобільний телефон марки «Iphone 13 PRO», який поміщено до спец.пакету № PSP 2165603; ланцюжок із білого металу з хрестиком; 2 (два) браслети з вставками металу білого кольору, які поміщено до спец. пакету №PSP 2165605, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000004 від 26.01.2023, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на це майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно в повній мірі відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, згідно із ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке було вилучено 17.07.2023, в ході затримання громадянина ОСОБА_6 , у порядку ст. 208 КПК України, а саме: купюру номіналом 100 доларів США № PG 76552609В, ML 51725802 A, яку поміщено до спец.пакету № WAR1146837; купюри зовні схожі на 100 доларів США № LL09132658G, у кількості 10 шт., які поміщено до спец.пакету № WAR1146837; гаманець чорного кольору, який поміщено до спец.пакету №PSP2165606; грошові кошти у розмірі 12 825 грн., які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; 4 (чотири) купюри номіналом 100 ЄВРО, які поміщено до спец.пакету №PSP2165606; ключі від автомобілю «Range Rover», які поміщено до спец.пакету №PSP 2165604; мобільний телефон марки «Iphone 13 PRO», який поміщено до спец.пакету № PSP 2165603; ланцюжок із білого металу з хрестиком; 2 (два) браслети з вставками металу білого кольору, які поміщено до спец. пакету №PSP 2165605, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4919/2023 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 759/13260/23

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1