Провадження № 1-кс/686/4415/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000398,

встановив:

26.05.2023 року прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 25.05.2023 р., в ході проведення обшуків, було тимчасово вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме: на вилучені в квартирі АДРЕСА_1 , електронні ваги марки «Capacity SF-400»; предмет, зовні схожий на пістолет, з маркування НОМЕР_1 ; 4 ізолюючі стрічки, 1 пластир; дві ложки та металевий пінцет; електронні ваги марки «Newacalox»; скляний пристрій для куріння; флеш носій, дві карти пам`яті, три сім карти (2 Київстар, 1 Лайф); банківські карти «Приват банк» № НОМЕР_2 , УкрСиббанк № НОМЕР_3 , Ізібанк № НОМЕР_4 ; грошові кошти, у сумі 385 гривень, наступними купюрами: 1- 200 грн. УД 1836826, 1-100 грн. УП 2969575, 1-50 грн. СТ 5749259, 1-20 грн. ЮЄ 7184485, 1-10 грн. СБ 6969734, 1-5 грн. ЮЗ 5937777; 20 доларів США JB 01390214F; 10 Євро YA ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A32», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , із сім картками НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , мобільний телефон «Xciomi Redmi 10», IMEI1: НОМЕР_9 , IMEI2: НОМЕР_10 , із сім картою НОМЕР_11 ; а також на вилучені в нежитловому приміщенні гаража № НОМЕР_12 ТВПГ «Автомобіліст», що по вул.Миру, 22, у м.Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, пристрій для куріння у вигляді латунної гільзи та частини полімерної пляшки; пристрій для куріння у вигляді скляної лампочки з трубкою; два фрагменти фольги, з нашаруваннями речовин невідомого походження.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України, вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє обґрунтування, яке значення має майно, на яке просить накласти арешт прокурор, як речовий доказ та які обставини за допомогою цього доказу можливо довести у кримінальному провадженні № 0000398, яке розслідується по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанов слідчого про визнання майна речовими доказами, в яких також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. Зокрема, у клопотанні прокурора відсутня будь-яка аргументація, яке значення вилучене майно (предмет, схожий на пістолет, ізолюючі стрічки, пластир, ложки, пінцет, флеш носій, карти пам`яті, грошові кошти, тощо) має як речовий доказ для встановлення обставин у кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України. Відсутні у клопотанні прокурора та у відповідній постанові слідчого про визнання речовими доказами будь-яка аргументація щодо того, за якими ознаками, з передбачених ст.98 КПК України, речі, що були вилученні саме під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , віднесені до категорії речових доказів. Крім того, не долучено до матеріалів клопотання й будь-яких документів, які б підтверджували факт використання вилучених мобільних телефонів (відомості про огляд яких відсутні), сім-карток, банківських карток, тощо, під час придбання чи збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також доказів, на підтвердження тієї обставини, що вилучені грошові кошти могли бути здобуті злочинним шляхом. Зокрема, до клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР, ухвали слідчого судді про надання дозволів на проведення обшуків, протоколи обшуків та постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання, інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Також, прокурор у клопотанні не конкретизує перелік та вид майна (індивідуальні ознаки вилученого майна флеш носій, карти пам`яті, сім-картки, тощо), на яке він просить накласти арешт. Не зазначає прокурор у клопотанні, на чиє майно він просить накласти арешт (кому належать вилучені речі), хоча мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Не наведено у клопотанні прокурора й існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. В прохальній частині клопотання прокурором зазначено, що є необхідність в арешті майна, з позбавленням права розпорядження та користування цим майном, однак в чому полягає ця необхідність, прокурор у клопотанні не зазначає.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету його індивідуальних ознак та ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та на чиє майно він просить накласти арешт, з долученням документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000398, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя