Справа № 304/1645/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/299/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Перечинського районного суду від 04.04.2019 яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

Визначено долю речових доказів по справі, а саме автомобіль «FORD TRANZIT», н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 ; металобрухт чорних металів загальною вагою 1 т 230 кг, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 та знаходиться у ТОВ «Укрбрухт» за адресою: м. Перечин, вул. Промислова, № 7 Закарпатської області ухвалено конфіскувати, а пристрій для вимірювання ваги, без маркування, що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - повернути ОСОБА_6 .

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 та 27 листопада 2018 року у виді арешту майна скасовано.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 06 листопада 2018 року, не будучи фізичною особою, відомості про яку включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, з метою заготівлі побутового металобрухту приїхав на автомобілі «FORD TRANZIT», н.з. НОМЕР_1 , до села Раково Перечинського району Закарпатської області, де без спеціального дозволу (ліцензії) в порушення положень ч.ч. 9,10 ст.4 Закону України «Про металобрухт» незаконно здійснив прийом шляхом закупівлі у мешканців вказаного населеного пункту побутового брухту чорних металів вагою 1 230 кг, який у подальшому мав намір реалізувати особам, що здійснюють операції з металобрухтом, чим порушив порядок здійснення операцій з металобрухтом, за що передбачено кримінальну відповідальність за ч.1 ст.213 КК України.

Не погоджуючись із вказаним вище вироком місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного обвинуваченому покарання, його захисник - адвокат ОСОБА_7 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок від 04.04.2019 змінити, пом?якшити покарання ОСОБА_6 , застосувати ст.69 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.213 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, виключити із вироку вказівку на конфіскацію транспортного засобу «Ford Tranzit», н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску.

В обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_7 посилається на те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 наявні ряд обставин, які пом?якшують йому покарання та істотно знижують ступінь вчиненого ним діяння, це зокрема: визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття з щирим жалем про вчинене, наявність на утриманні п?ятьох малолітніх дітей, його молодий вік. Потерпілі та шкода у даному кримінальному провадженні відсутні.

ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках у нарколога, психіатра не перебуває. Обставин, що обтяжують покарання нема.

З урахуванням наведеного, захисник ОСОБА_7 вважає, що судом першої інстанції при призначені ОСОБА_6 покарання не в повній мірі дотримано вимоги ч.2 ст.65 КК України, згідно якої особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перераховані захисником зазначені вище обставини пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому в сукупності дають підставу для цього щодо ОСОБА_6 із застосуванням в даному випадку ст.69 КК України.

Також, сторона захисту не може погодитися із рішенням суду в частині конфіскації транспортного засобу «Ford Tranzit», номерний знак НОМЕР_1 , 1992 року випуску, з огляду на наступне.

У своїх судових рішеннях Верховний Суд вказує, що хоча конфіскація речового доказу у кримінальному провадженні і не є покаранням у розумінні положень статей 50,51 КК України, однак за своїми наслідками безумовно є іншим видом кримінально-правової репресії, що погіршує матеріальне становище особи.

Її застосування в деяких випадках може не відповідати тяжкості злочину, його суспільній небезпечності та наслідкам, а тому не завжди є виправданою з точки зору інтересів суспільства та може порушувати право власності особи.

Крім того, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов?язаними зі втручанням, інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» не означає обов?язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Принцип «пропорційності» вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов?язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, яких прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв?язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 стосовно законності оскаржуваного у даній справі судового рішення та підставності заявленого захисником ОСОБА_7 клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що наведені вище апеляційна скарга та клопотання захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Апеляційний суд вважає, що оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється, з огляду на положення ст.404 КПК України не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.213 КК України кваліфіковані правильно.

Пунктом 2 частини 1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається із вироку обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З часу вчинення ОСОБА_6 вищевказаного діяння - 06.11.2018, минуло більше трьох років і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, або строки давності переривалися чи зупинялися.

Тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.213 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а ст.417 цього Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 284,404,407,417,418,419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу та клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 від 04.04.2019 скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , передбаченої ч.1 ст.213 КК України, а кримінальну справу закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: