Дата документу 01.08.2023Справа № 554/5930/23
Провадження № 1-кп/554/1729/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковильне, Новотроїцького району, Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, перебуваючого у військовому званні «рядовий», курсанта військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 23.07.2015 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02.09.2015 року солдат ОСОБА_5 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 187 від 02.09.2015 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно дотримуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, 03.12.2015 (точний час органом досудового розслідування не встановлено), солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, Статті 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити, військову службу за мобілізацією, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України знаходячись у АДРЕСА_2 , вирішив самовільно залишити військову частину польова пошта НОМЕР_2 та не повертатись до її розташування, під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином, 03.12.2015 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу в умовах особливого періоду умисно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за її межами до 06.06.2023.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

31 липня 2023року у даному кримінальному провадженні було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 , згідно з якою обвинувачений повністю визнав свою вину за ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, обвинувачений зобов`язався: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення; б) прийняти наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Також, сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання, із урахуванням: ступеню тяжкості вчиненого злочину; особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не знятих дисциплінарних стягнень не має, до кримінальної відповідальності притягується вперше; відсутності тяжких наслідків від вчиненого ним злочину; наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, визначених у ст. 66 КК України, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України більш м`якого виду основного покарання у виді арешту з утримання на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.

На думку сторін укладення угоди про визнання винуватості надасть можливість зменшити навантаження на систему здійснення правосуддя у кримінальному провадженні, забезпечить процесуальне спрощення розгляду справи, можливість прискорення судового розгляду та зекономить бюджетні кошти на витрати пов`язані з кримінальним провадженням.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесений до тяжких, внаслідок якого шкода не завдана, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. ч. 4, 5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не було наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального та Кримінального Кодексів України, а також інтересам суспільства.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження даної угоди.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду від 31 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000020 про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_7 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на 6 (шість) місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого залишити тримання під вартою.

Згідно ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання за цим вироком строк тримання під вартою з 06.06.2023 року включно з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню арешту.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1