ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1721/22 Номер провадження 11-кп/814/1760/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000303 від 29.09.2022, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.03.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тур`я Поляна Перечинського району Закарпатської області, громадянина України, з повною загальною освітою, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_10 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.47 КК України з передачею ОСОБА_8 на поруки колективу ФОП ОСОБА_11 строком на 1 рік. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000303 від 29.09.2022, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрито.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на заступних обставин.

29 вересня 2022 року, приблизно о 13-55год, на 156км а/д Київ-Харків-Довжанський, поблизу м.Пирятин, керуючи технічно справним автомобілем "RENAULT MAGNUM 520DXI", н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом SCMITZ, н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у напрямку м.Харкова, не переконавшись у безпеці свого маневру, змінив напрямок руху ліворуч для виконання розвороту у напрямку до м.Києва та виїхав на проїзну частину зустрічного руху, не надавши при цьому дорогу зустрічному автомобілю ВАЗ-211140, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по проїзній частині у напрямку до м.Києва, допустивши з ним зіткнення. В даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Дані невідповідності з вимогами ПДР з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з виникненням даної ДТП і в умовах даної події водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.10.1, 10.4 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ 211140, н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани лобної ділянки, забитої рани верхньої повіки лівого ока, садна лівої брови, перелому лівого наколінника, які відносяться до середнього ступеню тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зазначив, що про наявність правових підстав для задоволення клопотання колективу ФОП ОСОБА_10 , та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки і закриття кримінального провадження. При цьому заперечення потерпілого щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на думку суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст.47 КК України згода потерпілого на таке звільнення не передбачена як умова для звільнення.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_8 скасувати ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання трудового колективу ФОП ОСОБА_10 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зазначає, що суд формально зазначив про визнання вини та щире каяття обвинуваченого Окогріба, оскільки останній не відшкодував завдану злочином шкоду, зазначав про обоюдну вину обвинуваченого та потерпілого у порушенні ПДР, які призвели до ДТП, а трудовий колектив ФОП ОСОБА_10 є молодим та невеликим, тому не здатний забезпечити належний виховний вплив на обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого на підтримку апеляційної скарги, захисника на підтримку позиції підзахисного, прокурора, який зазначив про необхідність задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Перевіряючи доводи потерпілого про допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із звільнення його від кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, чи воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Тобто, з огляду на такі дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Така ж позиція щодо особливостей звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки висловлена колегією суддів Верховного Суду на засіданні Першої судової палати Касаційного кримінального суду 13.02.2018 р. у справі №161/13242/16-к.

Відповідно до вимог ст. 47 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.47КК України є щире каяття особи, яка вчинила злочин. Однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки даній обставині та не наведено в судовому рішенні мотивів, на підставі яких ґрунтується висновок суду про встановлення факту щирого каяття ОСОБА_8 .

Колегія суддів визнає сумнівною наявність у ОСОБА_8 щирого каяття, як однієї з передумов застосування положень ст. 47 КК України.

У матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсувати йому перенесені страждання, чи полегшити душевний біль.

Судом поза увагою залишилась та обставина, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло більше восьми місяців, суму матеріальної та моральної шкоди чи її частини, окрім як 3000 грн, потерпілому ОСОБА_9 не відшкодовано, що дає підстави для сумніву у тому, що обвинувачений розкаявся, адже суд фактично ототожнив таке розкаяння з визнанням вини, що не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2019 року (провадження № 51-3392км19), згідно з яким щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, та має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.

Також судом не було взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 заперечував щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Встановлене колегією суддів свідчить про помилковість та необґрунтованість висновків суду щодо існування визначених законом умов застосування до ОСОБА_8 положень ст. 47 КК України.

Задовольняючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, при відсутності підстав для його задоволення, суд допустив неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, дати відповідну оцінку доказам, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також з урахуванням вищенаведених висновків апеляційного суду, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.03.2023 відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4