Справа № 444/1453/23
Провадження № 1-кп/444/214/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження №0000424, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2023 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Кам`яне, Антрацитівського району Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: за адресою: АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою, українець, громадянин України, працює - ТзОВ "ЕКО-ПРОМТЕХ" на посаді комерційного директора, одружений, освіта вища, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ровенківським МВ УМВС України в Луганській області 04.08.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження №0000424, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 08 березня 2023 року, приблизно o 16 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем "AUDI А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 та рухаючись ним по дорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська у напрямку до м. Рава-Руська, при проїзді її ділянки через с. Гряда Львівської ТГ Львівського району, грубо порушив вимоги Р. 1 п. п. 1.3, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів "безпечна швидкість", "дорожні умови", "дорожня обстановка", "небезпека для руху"); Р. 2 п. п. 2.3 б), д), Р. 12 п. п. 12.1, 12.4, 12.9.б, Р 18 п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, рухався із перевищенням максимально допустимої швидкості, такими своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу, справа наліво, по напрямку руху автомобіля. У результаті наїзду, потерпілий ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана тупа травма тіла, яка включає відкриту черепно-мозкову травму закриту травму грудної клітки та її органів, закриту травму хребта тазу та поперекової ділянки, множинні ушкодження кінцівок, яка спричинила зовнішню та внутрішню крововтрату, набряк головного мозку, які призвели до його смерті на місці події.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав суду пояснення, які повністю підтвердили обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 08 березня 2023 року, після обіду, керуючи автомобілем "AUDI А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 їхав в м. Червоноград з сторони м. Львова, проїжджаючи населений пункт Гряда, він рухався своїм автомобілем на підйом в лівій смузі, майже на самому підйомі його наздогнав інший автомобіль, якому він хотів надати можливість перестроїтись в іншу смугу руху, він обернувся та подивився в дзеркало на автомобіль, який їхав позаду нього, і цей автомобіль почав перестроюватися в іншу смугу руху, він залишався і продовжував рух в своїй смузі і вже тоді побачив потерпілого, який був перед самою його машиною, об`їхати якого він вже не мав змоги. Технічно його автомобіль був справним. Обвинувачений зазначив, що він перевищив дозволену в населеному пункті швидкість. Після дорожньо-транспортної пригоди він залишився на місці, викликав поліцію та швидку допомогу, а також коли вже вийшов з автомобіля то побачив, що був знак нерегульованого пішохідного переходу. Обвинувачений також зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому, співчуває сім`ї загиблого, вживав заходів щодо відшкодування шкоди та відшкодував потерпілій завдану шкоду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустимими та належними.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_7 , тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_7 , а тому кваліфікація таких дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильною.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Потерпілою ОСОБА_8 (дочка ОСОБА_7 ), а також ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_7 ), ОСОБА_10 (дочка ОСОБА_7 ) подано до суду письмову заяву (арк. спр. 25), в якій зазначено, що вони отримали від ОСОБА_3 відшкодування за спричинені їм збитки, заподіяні смертю ОСОБА_7 . Претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_3 вони не мають і в майбутньому пред`являти не будуть, просять суд суворо не карати ОСОБА_3 .

Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає щире каяття та відшкодування шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, позицію потерпілих, які просять обвинуваченого суворо не карати, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував заподіяні потерпілим збитки, раніше не судимий, за місцем праці характеризується позитивно, бере участь в благодійній діяльності, є одружений, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Так, у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Належить також зазначити, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний Суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 щиро розкаявся, вжив заходів щодо відшкодування шкоди та відшкодував таку потерпілим, які просять не призначити обвинуваченому суворого покарання.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих у справі обставин, а також позиції потерпілих щодо обрання обвинуваченому не суворого покарання, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як встановлено із довідки від 25.05.2023 року, яка надана ТзОВ "ЕКО-ПРОМТЕХ" ОСОБА_3 дійсно працює в даному товаристві на посаді комерційного директора з 21.12.2019 року по даний час. Згідно із його посадовою інструкцією на нього покладені обов`язки: організація та контроль за виконанням укладених договорів, контрактів із збуту продукції; представлення інтересів товариства при прийомі-передачі поставленої продукції; організація та забезпечення матеріально-технічного постачання виробництва; несе відповідальність за вчасне і повне забезпечення виробничих дільниць матеріалами та запасними частинами. У зв`язку з тим, що основні контрагенти товариства знаходяться в: с. Ямниця Івано-Франківської області, м. Коломия, с. Гуменці Хмельницької області, м. Калуш, для якісного та своєчасного виконання посадових обов`язків за ОСОБА_3 наказом директора №18/19-в від 26.12.2019 року закріплено службовий автомобіль VW САDDY реєстраційний номер НОМЕР_4 .

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку потерпілих, які просять суворо не карати обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника, які просять не призначати обвинуваченому додаткове порання, оскільки керування транспортним засобом є необхідним для нього, так як він працює у ТзОВ "ЕКО-ПРОМТЕХ" і для виконання його посадових обов`язків йому необхідне посвідчення водія, на його утриманні перебуває двоє дітей, враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати необхідно вирішити в порядку ст. 124 КПК України.

Питання про майно, на яке накладено арешт, належить вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2023 року на автомобіль марки "AUDI А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2023 року на уламки лакофарбового покриття, пластмаси, які вилучені у кримінальному провадженні №0000424 від 08.03.2023 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 08.03.2023 року, - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2023 року на одяг, у який був одягнутий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у момент ДТП - скасувати.

Речовий доказ, а саме: автомобіль марки "AUDI А6", реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути законному володільцю.

Речові докази, а саме: уламки лакофарбового покриття, пластмаси - знищити.

Речові докази, а саме одяг, у який був одягнутий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у момент ДТП - повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на загальну суму 8495,10 грн., пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз, а саме:

-судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-23/4746-ІТ від 27.03.2023 (становить 1887,80 грн.);

-судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-23/4747 від 30.03.2023 (становить 2831,70 грн.);

-судової комплексної фото-технічної та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/114-23/4748 від 29.03.2023 (становить 3775,60 грн.);

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1