Справа № 583/1836/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальні провадження № 0000144 від 25.02.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого

за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

установив:

ОСОБА_4 , приблизно у січні 2023 року, після того, як з його помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виїхали військовослужбовці Збройних Сил України, серед залишених ними речей виявив ручну гранату «Ф-1» із запалом до неї з маркуванням 196 УЗРГМ 583, яку без передбаченого законом дозволу залишив собі, чим незаконно придбав та зберігав бойовий припас.

Такі діїОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 1263 КК України - незаконне придбання, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно у його будинку приблизно у січні 2023 року проживали військові Збройних Сил України та після того, як останні залишили його будинок він виявив у вішалці військовий одяг, у кармані якого знайшов гранату, яку зберігав за місцем мешкання, так як не знав, які дії потрібно вчиняти, щоб її позбутися та не був обізнаний, що за це передбачена кримінальна відповідальність.

Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні пред`явленого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у незаконному придбанні, зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України такими, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує конкретні обставини цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до семи років. Разом з тим суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , щиро розкаявся у вчиненому, висловив осуд власної поведінки, активно сприяв у розкритті злочину шляхом надання правдивих показів про обставини його вчинення, а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого діяння, інших кримінальних правопорушень після інкримінованого йому злочину не вчиняв, має постійне місце проживання та займається підробітками, зробив належні висновки з вчиненого.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі про особу обвинуваченого, керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, суд вважає доцільним призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 , як до вчинення злочину, так і після нього до кримінальної відповідальності не притягувався, в повній мірі усвідомив наслідки вчиненого, що на думку суду, свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Отже суд приходить до переконання про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком у відповідності до ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 вид покарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, зокрема, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

З урахуванням наведених положень чинного законодавства та відсутністю належного обґрунтування необхідності обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати за проведення судової вибухово-технічної експертизи від 25.04.2023 № СЕ-19/119-23/2619-ВТХ у розмірі 2390,00 грн.

Доля речових доказів підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік і покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат за проведення судової вибухово-технічної експертизи.

Речовий доказ - повернуті експертами після проведення судової вибухово-технічної експертизи висновок експерта № СЕ-19/119-23/2619-ВТХ від 25.04.2023 - первинне пакування (у якому об`єкти надійшли на дослідження), залишки після проведення експериментального вибуху об`єктів дослідження, упакованих в сейф-пакет Експертної служби МВС № 5232072, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Охтирського РВП ГУНП в Сумській області згідно квитанції № 001799 - знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1