справа №642/2005/22
провадження №1кс/642/2076/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідча ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Харків клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_3 про надання дозволу на проведення обшуку, винесене по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000250 від 13.12.2022р. за ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання згідно до якого територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001250від 13.12.2022з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за фактом державної зради з боку працівників Державної лісової охорони (правоохоронного органу) під час тимчасової окупації ворогом частини території Харківської області після 24.02.2022р.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Законом України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 визначено, що обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування, як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується, як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми Президент Російської Федерації (далі - рф) ОСОБА_4 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (дали - зсрф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зсрф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 20.05.2023 строком на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до Закону України № 2265-IX від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що Російська Федерація (далі - рф) є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу та згідно ст. 1 цього ж кодексу перебувають під охороною держави.

Станом на 24.02.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займав посаду майстралісу ДП «Куп`янськелісовегосподарство», що входить до переліку посад Державної лісової охорони.

Відповідно до Положення про державнулісовуохорону, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №976 від 16.09.2009 року, посада майстра лісу відноситься до посадових осіб державної лісової охорони. Згідно ст. 89 Лісового Кодексу України державна лісова охорона здійснює захист лісів на території України та має статус правоохоронного органу.

Таким чином, перебуваючи на займанійпосадімайстерлісу ДП «Куп`янськелісовегосподарство», ОСОБА_5 був службовою особою зі складу державної лісової охорони, а отже є працівником правоохоронного органу.

Так, ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу під час тимчасової окупації частини Харківської області перейшов на бік ворога та добровільно зайняв посаду «мастералесаБоровскоголесничестваГП «Купянскоелесноехозяйство» у незаконно створеному органі державної влади «ВременнаягражданскаяадминистрацияХарьковскойобласти».

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 на теперішній час проживає у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (довідка з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 338671429 від 11.07.2023). За наявною в органу досудового розслідування інформацією, за вказаною адресою ОСОБА_5 може зберігати особисті записи та документи з приводу співпраці з окупаційною владою, заборонені для загального обігу речі, документи зі зразками своїх підписів (вільні зразки), що необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, інші докази, що можуть свідчити про співпрацю останнього із ворогом.

Частиною 1 ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Так, в сторони обвинувачення на сьогоднішній день є обґрунтовані підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для проведення обшуку, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ризик втручання, як необхідність проведення обшуку у зазначеному приміщенні з метою відшукування та вилучення речей та документів, що зазначені вище.

В той же час, без виявлення та вилучення вказаних речей та документів стороні обвинувачення не вбачається можливим досягти цілей, направлених на всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні, оскільки саме ці речі та документи містять відомості щодо обставин вчинення правопорушення, особи які сприяли їх вчиненню, тощо та виключно ці речі і документи нададуть змогу надати обґрунтовану правову оцінку діям відповідних осіб.

Вказані цілі органу досудового розслідування кореспондуються з позицією ЄСПЛ, яка міститься в рішенні від 15 липня 2003 року у справі «Ернст та інші проти Бельгії», та «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи», на виконання яких варто зазначити, що метою проведення обшуку у кримінальному провадженні в даному випадку є необхідність вишукування речей та документів, які містять інформацію про факти вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, вишукування речей та документів, що свідчать про фактичні обставини за яких воно відбувалося та можуть зберегти на собі сліди стосовно перебігу вчинення злочину.

Згідно «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи» підставою, як однією з умов клопотання необхідною для проведення обшуку в даному випадку є достатні підстави вважати, що речі та документи, які зазначені вище знаходяться в зазначеному приміщенні, а попереднє звернення з тимчасовим доступом до речей та документів до володільця не забезпечить виконання цілей необхідних для встановлення істини у кримінальному провадженні.

При цьому, без застосування заходів забезпечення кримінального провадження, отримати документи, які можуть бути використані під час досудового розслідування та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, неможливо.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із таких заходів є, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів.

Необхідність проведення такої слідчої дії як обшук, а не тимчасовий доступ до речей та документів, обумовлюється саме необхідністю отримати та відшукати усі документи, що складалися під час незаконних дій вищезазначених осіб, а також речей за допомогою яких вони вчинялись, наявністю достатніх ризиків вважати, що з метою прикриття своєї протиправної діяльності можуть бути не надані, сховані чи знищені.

Слідча у судовому засіданні вимоги клопотання підтримала, та зазначив, що згідно встановленої інформації, ОСОБА_5 переховується за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши слідчого, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню на підставі наступного.

Матеріалами справи встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001250від 13.12.2022р. з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 111 КК України.Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за фактом державної зради з боку працівників Державної лісової охорони (правоохоронного органу) під час тимчасової окупації ворогом частини території Харківської області після 24.02.2022р.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу під час тимчасової окупації частини Харківської області перейшов на бік ворога та добровільно зайняв посаду «мастера леса Боровского лесничества ГП «Купянское лесное хозяйство» у незаконно створеному органі державної влади «Временная гражданская администрация Харьковской области».

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 на теперішній час проживає у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (довідка з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 338671429 від 11.07.2023). За наявною в органу досудового розслідування інформацією, за вказаною адресою ОСОБА_5 може зберігати особисті записи та документи з приводу співпраці з окупаційною владою, заборонені для загального обігу речі, документи зі зразками своїх підписів (вільні зразки), що необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, інші докази, що можуть свідчити про співпрацю останнього із ворогом

Згідно зі ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно зі ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також місце встановлення розшукуваних осіб.

Отже, слідчим доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що є всі достатні підстави вважати, що за місцем мешкання ОСОБА_5 можуть знаходитись предмети, які можуть бути використані у якості речових доказів, що матиме значення для встановлення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а несвоєчасні дії, направлені на отримання інформації та речових доказів по кримінальному провадженню, можуть призвести до того, що вони будуть втрачені і встановити істину буде неможливо, що залишить злочинні діяння правопорушника непокараними, у зв`язку з чим клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 234, 235 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого - задовільнити.

Надати слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, що входять до складу слідчої групи у вказаному кримінальному провадженні, а також прокурорам групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, із залученням працівників оперативного підрозділу на підставі доручення у порядку ст. 40 КПК України дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 у тому числі у всіхспорудах (гаражі, підвали, льохи, бані, підсобні приміщення, інші приміщення/сховища тощо), які розташовані на вищевказаній земельній ділянці з метою відшукування та вилучення:особистих записів та документів з приводу співпраці ОСОБА_5 та інших осіб з окупаційною владою, електронних носіїв інформації, що містять інформацію з приводу співпраці з окупаційною владою, зразків підписів ОСОБА_5 , що необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, інших доказів, що можуть свідчити про співпрацю ОСОБА_5 та інших осіб із ворогом.

Ухвала надає право проникнути до володіння особи лише один раз.

Встановити строк дії ухвали про дозвіл на обшук до 13.08.2023 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1