Справа № 453/1012/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/218/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крушельниця Сколівського району Львівської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9

в с т а н о в и л а

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки..

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн..

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, 11 травня 2018 року оперуповноважений сектору кримінальної поліції Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержант поліції ОСОБА_9 відповідно до записів Книги нарядів Сколівського відділення поліції перебувала в складі слідчо-оперативної групи Сколівського відділення поліції та здійснювала виконання своїх службових обов`язків, передбачених статтями 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» щодо вжиття заходів з метою встановлення особи, яка вчинила правопорушення, встановлення свідків та очевидців вчинення правопорушення тощо.

11 травня 2018 року, близько 19 години 00 хвилини, ОСОБА_9 в межах функціональних обов`язків здійснено візит до помешкання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з метою встановлення автомобіля за орієнтуванням, осіб, які могли бути очевидцями або причетними до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесено 11.05.2018 в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0000258.

Після цього, 27 травня 2018 року, близько 18 години 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на автодорожньому мості через річку Опір в місті Сколе Львівської області, поблизу перехрестя вулиць Гайдамацька та М.Грушевського, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті претензій ОСОБА_7 до ОСОБА_9 щодо неналежного, на його думку, виконання останньою своїх службових обов`язків 11.05.2018, проявивши зневагу до останньої, яка знаходилась не при виконанні своїх службових обов`язків, при цьому, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу, умисно наніс один удар долонею правої руки в область обличчя з лівого боку оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанту поліції ОСОБА_9 , внаслідок чого остання, не втримавши рівноваги, впала з висоти власного зросту правою стороною на бетонний відбійник на проїжджій частині моста.

Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця на обличчі ліворуч і садна на правій гомілці, які згідно висновку судово-медичної експертизи є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України закрити на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що доказів того, що потерпіла ОСОБА_9 під час вчинення кримінального правопорушення знаходилась при виконанні службових обов`язків суду не надано, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Зокрема зазначає, що з матеріалів службового розслідування за фактом травмування оперуповноваженого СКП Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 вбачається, що остання 27.05.2018 перебувала поза службою, не при виконанні службових обов`язків, що підтверджується книгою нарядів Сколівського ВП, відповідно до якої ОСОБА_9 перебувала у добовому наряді в складі СОГ з 08.00 год. 26.05.2018 до 08.00 год. 27.05.2018.

Також зазначає, що під час судового слідства не встановлено та не підтверджується належними і допустимими доказами, що потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження під час виконання службових обов`язків.

Звертає увагу на те, що потерпіла в ході судового розгляду на запитання сторони захисту щодо обставин її госпіталізації, симптомів постановленого діагнозу у вигляді струсу головного мозку, в тому числі її лікування, не змогла надати жодної інформації, яка б узгоджувалася з її медичною документацією та інформацією викладеною у судово-медичних висновках, в тому числі із показами судово-медичного експерта ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор та потерпіла просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь головуючого про обставини кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, виступи присутніх учасників судового провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав, свою вину заперечив та серед іншого пояснив, що потерпілу знає 2-3 роки. Відносини неприязні оскільки, в кінці 2017 до травня 2018 року, ОСОБА_9 , вимагала в нього гроші, оскільки він будував хату сину та їздив грузовою машиною, мала претензію, звідки він бере гроші. Так, в травні 2018, близько 22-23 години, до нього додому прийшли працівники поліції, та запитували про його автомобіль, що ніби-то, його син керуючи автомобілем, здійснив наїзд на пішохода. Він в цей, час спав, тому розмови не чув. 27 травня 2018 року, він їхав на автомобілі в м. Сколе з озера де відпочивали з дружиною та побачив ОСОБА_9 , на мості, хотів з нею поговорити, яка була в стані алкогольного сп`яніння. Він зупинився та запитав її, «що вона чудить?». ОСОБА_9 , сказала, щоб він вийшов з машини. ОСОБА_7 , вийшов, і в момент коли підійшов до ОСОБА_9 , вона вдарила його по лиці. ОСОБА_7 , не чіпав та не бив ОСОБА_9 , по лиці. Крім того, в неї на обличчі були окуляри, які так і залишились на лиці. Після розмови, він повернувся в машину та поїхав дальше. Десь за 300 метрів, його зупинили працівники поліції. Він продував "драгер", який підтвердив, що ОСОБА_7 , тверезий. Ввечері ходив до лікарні та з`ясував, що ОСОБА_9 , в лікарні немає, що пішла до додому. В лікарню не звертався, оскільки від удару ОСОБА_9 , було тільки почервоніння. Будь яких, цього дня, пояснень не надавав.

Проте, незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні першої інстанції пояснила, що працює поліцейським. 11.05.2015, близько 17 год., перебуваючи на зміні в складі СОГ водій Климаш, слідчий ОСОБА_11 і вона, поступила інформація про скоєння ДТП (наїзд на пішохода), за описом потерпілої особи автомобілем червоного кольору марки ВАЗ-2106. Так, як проводилися оперативно-розшукові заходи і у ОСОБА_7 , наявний автомобіль червоного кольору тому, вони направились, групою, до нього за місцем його проживання, яке знаходиться неподалік відділу поліції. Близько 19 год. вона разом із працівниками поліції, зайшли на подвір`я ОСОБА_7 та підійшли до дверей будинку. Двері відчинила дружина і сказала, що власника автомобіля зараз немає, і нічого показувати не буде. ОСОБА_7 того вечора не бачила. 27.05.2018 о 18 год. 20 хв., після чергування, яке закінчилося о 8 ранку, коли проходила по самому мості в м. Сколе, з лівої сторони моста, почула рух авто. Авто зупинилось, і з опущеного вікна, гр. ОСОБА_7 , почав кричати в її сторону різні слова та погрожував, що поламає руки, ноги. Вона йому сказала, що є працівником поліції, на що ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля, плюнув їй в лице і вдарив долонею по лівій стороні обличчя. Внаслідок удару вона впала та вдарилася до відбійника і окуляри, які були в неї на голові впали на землю. ОСОБА_7 , від?їхав і вона відкрила сумку, яка була за відбійником і хотіла подзвонити на 102. ОСОБА_7 , побачив і повернувся, та сказав: "що дзвониш своїм?". В автомобілі була його дружина. Від падіння ушкоджень не було, однак відчула біль в голові, потемніло в голові. Від виклику швидкої відмовлялась, однак згодом звернулась сама в Сколівську ЦРЛ, оскільки сильно боліла голова. З ОСОБА_7 в період з 11.05.2018р. по 27.05.2018р. не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_12 , в суді першої інстанції пояснила, що під час інциденту знаходилась приблизно на відстані 50м., з друзями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чекали на поїзд. Вони сиділи обличчям до річки. Подія відбулась з лівої від них сторони за 50 м. чи більше і повністю подію не бачили. Звернули увагу коли почули крик. Після того як жінка впала, обвинувачений, який був до них спиною, сів у машину і поїхав, жінка підійшла до них та питала чи бачили вони подію. Жінка була заплакана, окуляри точно були в неї на голові. Такого, щоб потерпіла завдавала удари обвинуваченому не бачила.

Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_14 .

З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що він разом з друзями перебували 11.05.2018р. в м.Сколе біля річки, де сиділи на лавочці і почули крик жінки та побачили момент її падіння. Пізніше дана жінка в сльозах підійшла до них та повідомила, що вона поліцейська і попросила, щоб вони були на місці до приїзду поліції. В той день синці на обличчі жінки не бачив. На мості бачили, що жінка ніби присіла на коліна. Крім неї на мості було авто, марку і колір якого не пригадує і мужчина, який був від жінки на відстані 1-1.5м.. Чи наносив мужчина удар не бачив. Який був крик і шум не пригадує оскільки, відстань до місця події більше 60м. і лавочка знаходиться нижче мосту і що відбулося безпосередньо на мості не знає.

Свідок ОСОБА_16 , в суді першої інстанції пояснив, що працює поліцейським. 11.05.2018 перебував на чергуванні в складі СОГ з потерпілою ОСОБА_17 і о 18 год. 30 хв. поступила інформація про необхідність розшуку автомобіля, який скоїв наїзд на пішохода. Прибули в лікарню, де потерпілий вказав, що автомобіль був червоного кольору ВАЗ. Керівник дав вказівку перевірити адреси, де знаходяться такі автомобілі. Приблизно о 19 год., вони прибули на місце проживання ОСОБА_7 . Зайшли на подвір`я будинку так, як хвіртка була відчинена. Постукали в двері, відчинила дружина ОСОБА_7 , сказала, що чоловіка вдома немає, вибачилися і пішли до службової машини, конфлікту не було. Пояснень щодо даного конфлікту відділу внутрішньої безпеки не надавав.

Експерт ОСОБА_18 , в суді першої інстанції підтримав висновки експертизи та пояснив що, дійсно проводив огляд потерпілої ОСОБА_9 , яка прибула о 14 год. 40 хв. 07.06.2018р.. До цього часу в нього не було медичних документів. Медичні документи надав слідчий, скільки було аркушів не пам?ятає, фотографій не було. Зі слів потерпілої вона свідомість не втрачала та зазначив, що факт втрати свідомості це суб?єктивне неповідомлення особи. Нудота передує блюванню. Діагноз "ретроградна амнезія" ставить невропатолог. Встанови наявність ушкоджень на голові, інше було описано невропатологом. Після складення висновку, історію хвороби повернув слідчому разом з висновком під розписку, що доводиться журналом реєстрації експертиз Сколівського відділення. Висновки було складено після огляду потерпілої та документів наданих лікарем. Сам діагноз виставляє лікуючий лікар.

Показання потерпілої і зазначених свідків є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються даними, що зафіксовані протоколом проведення слідчого експерименту від 26.06.2018; протоколом проведення слідчого експерименту від 02.07.2018 (вищенаведене також доводиться відеозаписом до протоколу проведення слідчого експерименту); висновком експерта №55 від 12.06.2018; висновком експерта №76 від 10.08.2018; наказом №172о/с від 21.03.2018, зміст яких детально відображено у вироку.

Вказані докази є належними та допустимими, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів не вбачає.

Що стосується тверджень сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікування дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, то такі є необґрунтованими з огляду на наступне.

Об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона вказаного злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є така погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, поєднаного із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Тобто ст. 345 КК України є спеціальною нормою, якою визначено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки це має не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджає нормальній діяльності правоохоронних органів та підриває їх авторитет.

При цьому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідно встановити факт усвідомлення такою особою, що її дії вчиняються саме стосовно працівника правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього обов`язки.

Значення слів «у зв`язку з » виконанням службових обов`яків виявляється через мету дій винного і, як відомо, має три прояви, а саме з метою: - не допустити виконання службових обов`язків; - зупинити, перервати виконання потерпілим своїх службових обов`язків; - помститися потерпілому за виконання ним своїх службових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_16 підтвердили той факт, що 11 травня 2018 року, близько 19 години 00 хвилини, ОСОБА_9 було здійснено візит до помешкання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 з метою встановлення автомобіля за орієнтуванням, осіб, які могли бути очевидцями або причетними до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Крім того, про фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення як самого обвинуваченого, так і потерпілої, і свідків збігаються у тому, що обвинувачений не заперечує факту свого перебування на місці події, яка відбулася 27.05.2023.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції серед іншого підтвердив, що 27 травня 2018 року, він їхав на автомобілі в м. Сколе з дружиною та побачивши ОСОБА_9 на мості вирішив зупинитися, щоб з`ясувати причину її візиту до його помешкання 11.05.2018, яка на його думку незаконно в цей день проникла до його будинку та в грубій формі намагалася з`ясувати у його дружини, де знаходиться їх син.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 підтвердили той факт, шо 27.05.2018 сиділи на лавочці і почули крик жінки та побачили момент її падіння, бачили чоловіка, який був на місці події і не вказували на присутність на мості під час події інших людей, які б могли нанести удар потерпілій та відразу після події потерпіла підійшла до них та повідомила, що вона працівник поліції і просила бути на місці до приїзду працівників поліції.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які ґрунтуються на досліджених та оцінених доказах, беззаперечно свідчить те, що ОСОБА_7 умисно, розуміючи, що перед ним перебуває працівник поліції під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті претензій ОСОБА_7 до ОСОБА_9 щодо неналежного, на його думку, виконання останньою своїх службових обов`язків 11.05.2018, проявивши зневагу до останньої, яка знаходилась не при виконанні своїх службових обов`язків, при цьому, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу, наніс один удар долонею правої руки в область обличчя з лівого боку оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержанту поліції ОСОБА_9 , внаслідок чого остання, не втримавши рівноваги, впала з висоти власного зросту правою стороною на бетонний відбійник на проїжджій частині моста.

Враховуючи вище наведені обставини дії обвинуваченого ОСОБА_7 охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а тому вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.345 КК України, оскільки він вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Щодо доводів сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що потерпіла з 01.06.2018 до 06.06.2018 не перебувала в медичному закладі та про можливу фальсифікацію обставин, що стосуються госпіталізації, симптомів поставленого діагнозу та лікування потерпілої ОСОБА_9 , то такі були предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції цілковито погоджується.

При цьому, стороною захисту в суді першої інстанції не заявлялося жодних клопотань щодо допиту лікарів щодо спростування вищезазначеного.

Окрім того, ні в прохальній частині апеляційної скарги, ні в окремому письмовому клопотанні, а також усно під час апеляційного розгляду обвинувачений і захисник не висловлювали прохання про повторне дослідження доказів у провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого, зводяться до аналізу і переоцінки доказів та встановлених фактичних обставин.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, допитав потерпілу, свідків та експерта, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Окрім наведеного, під час апеляційного розгляду учасниками провадження зверталась увага суду на те, що на час розгляду апеляційної скарги закінчились строки давності за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Приписами ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України вчинив 27 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку, минуло більше 5 років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до відповідальності обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України, передбачений ст. 49 КК України.

ОСОБА_7 не звертався з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Згідно з ч.8 ст.284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.

За відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування щодо нього положень ст.49 КК України суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

У кримінальних провадженнях № 463/5277/16-к, № 729/1480/13-к Верховний Суд, відповідно у постановах від 20 березня 2018 року та 10 квітня 2018 року зазначав, що для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Приймаючи до уваги той факт, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від покарання, призначеного районним судом, в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді