Справа № 638/5901/23
Провадження № 1-кп/638/1383/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000364 від 04.03.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Шелестове, Коломацького району Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючий посаду спеціаліста-оператора служби охорони державної таємниці (на момент вчинення кримінального правопорушення - водій з автомобільного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 ), у військовому званні "солдат", у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 64 від 23.04.2022 содата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2022 № 63 водієм 3 автомобільного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 визнано таким, що з 23.04.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 70 від 27.04.2022 водія 3 автомобільного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 визнано таким, що вибув у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_6 для проходження навчання екіпажів з танків з 28.04.2022. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 115 від 03.06.2022 солдату ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям, які пройшли навчання на курсах підготовки танкових екіпажів, продовжено термін відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_6 строком до окремого розпорядження з 03.06.2022.

Наказом начальника Військового інституту танкових військ національного технічного університету « Харківський політехнічний інститут » № 96 від 19.11.2022 внесено зміни до наказу начальника інституту (з основної діяльності) щодо визначення персонального складу зведеного підрозділу інституту для виконання бойових завдань в оперативному підпорядкуванні командира ІНФОРМАЦІЯ_4 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України та призначено ОСОБА_5 на посаду механіка-водія танкового взводу танкової роти зведеного підрозділу Військового інституту танкових військ національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указами Президента України №259/2022 від 18.04.2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб; № 341/2022 від 17.05.2022 з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на 90 діб; № 573/2022 від 12.08.2022 з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року на 90 діб; № 757/2022 від 07.11.2022 з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства, солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 23.11.2022 механік-водій танкового взводу танкової роти старший солдат ОСОБА_5 виконував завдання у складі зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу АДРЕСА_2 .

В цей день, 23.11.2022 солдат ОСОБА_5 , перебуваючи в складі екіпажу танку № 114, в порушення ст. ст. 11, 28-32, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, відкрито відмовився виконувати доведений усно, приблизно о 12 год. 30 хв., наказ командира танкової роти зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_6 , наданий згідно бойового розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_4 № НОМЕР_3 дск/БР, відповідно до якого складу екіпажу танку № 114 - командиру танку сержанту ОСОБА_7 , навіднику танку - старшому сержанту ОСОБА_8 та механіку-водію танку солдату ОСОБА_5 наказано перейти в оперативне підпорядкування командиру 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 для виконання бойового завдання. Відмова солдата ОСОБА_5 призвела до необхідності зміни складу командиром танкової роти зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_6 складу екіпажу танку № 114, який виконав поставлені завдання за призначенням.

09 червня 2023 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, на час підписання якої ОСОБА_5 визнав обвинувачення в повному обсязі. Угода містить відомості щодо наслідків укладання та невиконання угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості з наступних підстав.

Так, пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст. 469 КПК України в даному кримінальному провадженні можливе укладання угод про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання та підтвердив це в підготовчому судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Під час судового розгляду обвинувачений, захисник та прокурор, кожен окремо, підтвердили суду, що угода про визнання винуватості між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбаченні ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_5 своїми діями вчинив злочин, а саме непокору, тобто, відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст.402 КК України.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовець, відповідно до службової характеристики, наданої за місцем проходження служби, ОСОБА_5 зарекомендував себе з позитивного боку, сумлінно ставиться до виконання службових обов`язків, до військової служби придатний, стан здоров`я задовільний.

Крім того, суд бере до уваги лист ТВО командира В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , в якому зазначено, що ОСОБА_5 добровільно прийшов до лав ЗСУ, з середини травня 2022 року бере безпосередню участь у відсічі збройної агресії рф, брав участь у обороні м. Харкова та Харківської області, забезпеченні ведення бойових дій в районі м. Бахмут Донецької області. ОСОБА_5 зарекомендував себе виключно з позитивного боку, як військовослужбовець, який при виконанні бойових завдань не рахується з власним життям та інтересами, користується повагою у колег по службі. З урахуванням викладеного, ОСОБА_9 просив не вживати суворих заходів покарання та надати ОСОБА_5 можливість продовжити несення військової служби.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

При цьому, щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків обвинуваченого визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а саме більш м`яке, ніж зазначене санкцією цієї статті.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 діб, а саме до 27.07.2023 включно та визначено розмір застави у сумі 107360 грн.

Відповідно до копій квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки № N10LK5061M від 29 травня 2023 року та №1E6P3621M від 30 травня 2023 року ОСОБА_10 на підставі вказаної ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року було сплачено на рахунок ТУ ДСА України в Харківській області суму застави у розмірі 107360 грн.

Згідно зі ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року № 15 кошти, внесенні як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно з ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу» від 11.01.2012 року №15 застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

З огляду на викладене, враховуючи, що застава у розмірі 107360 грн., яка була внесена заставодавцем ОСОБА_10 за обвинуваченого ОСОБА_5 не звернута у дохід держави, суд вважає за необхідне повернути суму застави заставодавцю.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 369, 374-376, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 09 червня 2023 року року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 09 червня 2023 року покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження строком на 1 рік, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави у розмірі 20 (двадцяти) відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Повернути заставодавцю ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , заставу в розмірі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, яка була внесена останньою за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, згідно платіжної інструкції на переказ готівки № N10LK5061M від 29 травня 2023 року та №1E6P3621M від 30 травня 2023 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1