Дата документу 28.06.2023 Справа № 337/1172/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/1172/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/861/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 28 червня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

15 грудня 2015 року, приблизно о 5 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «пр. Ювілейний», по вулиці Задніпровській, 9-А у місті Запоріжжі, спровокував бійку з ОСОБА_9 . У ході бійки з останнім, ОСОБА_7 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_9 через раптово виниклі неприязнені відносини, власним ножем, який носив при собі, наніс ОСОБА_9 чисельні удари, спричинивши згідно з висновком експерта № 4093 від 13.01.2016 року, дві різані та десять колото-різаних ран в області нижніх кінцівок, а саме: а) в області правої нижньої кінцівки: рану на внутрішній поверхні правого стегна, рану на передній поверхні правого стегна, рану на зовнішній поверхні правого стегна; б) в області лівої нижньої кінцівки: три рани на передній поверхні лівого стегна, рану на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна, рану у проекції лівої підколінної ямки, рану на задній поверхні лівого стегна, рану на задній поверхні лівої гомілки; в) в лівій сідничній області: рани в лівій сідничній області.

Від спричиненого ОСОБА_7 ушкодження, а саме одиночної сліпої колото-різаної рани у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, ОСОБА_9 помер на місці. Таким чином, ОСОБА_7 вбив, тобто умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_9

15 грудня 2015 року, приблизно о 5 годині 23 хвилини, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вулиці Задніпровській, 9-А у м. Запоріжжі, безпосередньо після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство двох осіб, використовуючи ніж, який знаходився при ньому, став наносити ОСОБА_10 , який намагався втекти з місця події, удари вказаним ножем у праве стегно. Тим самим, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 згідно з висновком експерта № 5216 від 31.12.2015 року дві рани в області правого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Однак, ОСОБА_7 довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 , до кінця не зміг, з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 втік з місця вчинення злочину.

Вироком колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років;

- за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк тримання під вартою у період з 16.12.2015 року по 10.02.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, для приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнутл з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 150 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, невмотивованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити письмові докази та визнати їх такими, що отримані з суттєвими порушеннями вимог ст. 86 КПК України, а саме: протоколи огляду місця події від 15.12.2015 року з додатками; протокол огляду трупа від 15.12.2015 року з додатками; протокол огляду від 16.12.2015 року з додатками з додатками (сміттєвий бак); протокол огляду речей від 16.12.2015 року з додатками; протокол обшуку від 16.12.2015 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 ; висновки експертів №№ 4093, 5216, 2866, 2868, 5128, 374, 375, 481, 376, 378, 112. Вирок суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою виправдати ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за недоведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні цих злочинів та вичерпано всіх можливих для їх отримання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення на предмет відповідності вимогам кримінального процесуального закону, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках. Сторона захисту вказувала, що протоколи огляду місця події від 15.12.2015 року з додатками; протокол огляду трупа від 15.12.2015 року з додатками; протокол огляду від 16.12.2015 року з додатками з додатками (сміттєвий бак); протокол огляду речей від 16.12.2015 року з додатками; протокол обшуку від 16.12.2015 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , є недопустимими доказами у справі, оскільки отримані із грубими порушеннями вимог ст.ст. 104, 105, 106, ч.ч. 1, 2 ст. 228 КПК України. Таким чином, порушення, допущені слідчим під час складення протоколів, є безумовною підставою для їх визнання судом недопустимим доказом та виключення їх з числа доказів.

Також вказує на недопустимість висновків експертів №№ 4093, 5216, 2866, 2867, 2868, 5128, 374, 375, 481, 376, 378, 112, оскільки органом досудового розслідування порушено вимоги КПК України при залученні експертів до участі у кримінальному провадженні та складання відповідних експертних висновків. Вказує, що йому не було роз`яснено право брати участь при проведенні експертиз, про їх проведення він дізнався вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист, оскільки він був позбавлений можливості ставити на вирішення експерта питання, висловлювати зауваження, тощо. Стороною обвинувачення не надано доказів того, що нею перевірені всі обставини щодо повноважень судово-медичного та інших експертів і що даних, які виключають можливість проведення саме цим експертом судової експертизи не виявлено. Вказує, що власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК про відповідальність або його права та обов`язки, не є попередженням належних офіційних осіб (ч. 3 ст. 223 КПК України) про суть відповідальності та її наслідки. Органами досудового розслідування не роз`яснено право на відвід, у тому числі експерту, чим порушено його право на захист та є підставою для визнання висновків експертів недопустимими доказами. Проте, суд першої інстанції вказані доводи сторони захисту належним чином не перевірив та відповіді з посиланням на конкретні матеріали кримінального провадження не надав.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ, вказує, що суд першої інстанції ухвалив невмотивоване рішення, а тому висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Вказує на порушення його права на виклик та допит свідка сторони обвинувачення ОСОБА_13 , який неодноразово викликався у судові засідання, судом вжито всіх можливих заходів для встановлення місцезнаходження свідка і виклик до суду, які не мали результату. За клопотанням прокурора судом відтворено технічний запис допиту свідка ОСОБА_13 у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 16.08.2018 року. Відмовивши у задоволенні заявленого клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_13 , суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що завадили повно та всебічно розглянути доводи сторони захисту та ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке б відповідало позиції Європейського суду з прав людини.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.02.2021 року у справі № 519/41/20, вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, окільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судового засідання від 13.02.2023 року, головуючим суддею після виходу з нарадчої кімнати було оголошено лише вступну та резолютивну частини вироку, що є недотриманням норм ст.ст. 370, 376 КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано неодноразово продовжував відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення наявності «відповідних та достатніх» підстав тримання його під вартою, без дослідження всіх фактів «за» та «проти» існування реального суспільного інтересу та викладення їх в ухвалі, що суперечить рішенням ЄСПЛ. Звертає увагу, що 06.10.2022 року ЄСПЛ було ухвалено рішення у справі «Горбуненко проти України», яким констатовано порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час судового розгляду, суд зазначив конкретні недоліки, а саме: наведення судами підстав, які з часом стали неналежними. Крім того, Суд констатував порушення параграфу 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження.

Також, посилаючись на рішення ЄСПЛ вказує, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції він перебував у скляній кабінці, що на думку сторони захисту, позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, оскільки він не мав можливості в повній мірі отримувати правову допомогу від свого захисника, так як знаходився від нього на значній відстані, крім того конструкція скляної кабіни була обмежено звуконепроникною, що робить неможливим спілкування з адвокатом.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Просить скасувати вирок суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду справи ОСОБА_7 заявив недовіру колегії суду через порушення Європейської конвенції з прав людини в частині необґрунтованого і довгого тримання під вартою та порушення розумних строків розгляду судом даної справи (з цього приводу ЄСПЛ було прийнято рішення на користь ОСОБА_7 ). Незважаючи на вказані порушення прав ОСОБА_7 були підтверджені навіть на європейському рівні, суд першої інстанції відмовив в його клопотанні про відвід при наявності обґрунтованої і вмотивованої недовіри, чим порушив ст. 75 КПК України. Крім того, суд першої інстанції після цього став штучно «форсувати» розгляд справи та порушувати інші права обвинуваченого. Оскільки справу продовжував розглядати суд, який у сторони захисту мав явну недовіру, ОСОБА_7 саме з цієї причини відмовився надавати покази.

Суд першої інстанції заслухав і взяв до уваги «заочні» аудіозаписи у минулому судовому розгляді показів свідка ОСОБА_13 і потерпілого ОСОБА_11 , чим порушив права обвинуваченого (постанова Верховного Суду від 19 листопада 2019 року по справі № 750/5745/15-к). Суд незаконно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_13 безпосередньо в суді. Щодо заслуховування 20.12.2022 року аудіозапису «з минулого судового розгляду» потерпілого ОСОБА_11 у його присутності в суді, після того як він безпосередньо надав покази, то подібні дії суду першої інстанції є явно незаконні. Так, постанова Верховного Суду від 19.11.2019 року допускає використання аудіозапису показів по-перше, тільки свідка, а по-друге, тільки свідка, якого неможливо доставити в зал суду. Крім того, згідно вказаної постанови «попередній судовий розгляд» - це розгляд справи, який закінчився вироком (який потім був скасований). Судовий розгляд справи у відношенні ОСОБА_7 закінчився вироком Хортицького районного суду від 18.10.2016 року, який був скасований Апеляційним судом Запорізької області 28.03.2017 року. Суд же в оскаржуваному вироку застосував «заочні» не безпосередні покази свідка ОСОБА_13 , які він дав 16.08.2018 року - «перед іншим складом суду», а не «в попередньому судовому розгляді», який завершився 18.10.2016 року. Також суд в оскаржуваному вироку застосував «заочні» не безпосередні покази потерпілого (взагалі не свідка) ОСОБА_11 , які він дав 21.06.2018 року - знову «перед іншим складом суду», а не «в попередньому судовому розгляді», який завершився 18.10.2016 року.

Щодо інших показів, то всі інші свідки, а також потерпілий ОСОБА_11 , які надали свої покази в залі суду, або не пам`ятали всіх деталей подій 15.12.2015 року, або дали свідчення, які не підтверджують обвинувачення ОСОБА_7 . Також суд в оскаржуваному вироку щодо позиції свідків зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і показам даних свідків в суді. Зокрема, суд не відобразив у вироку покази свідка ОСОБА_14 (водія маршрутки), який вказував, що потерпілих з маршрутки ніхто не витягав та претензій до них не мав.

Крім того, суд першої інстанції незаконно відхилив клопотання ОСОБА_7 про визнання недопустимими наступних письмових доказів: протоколів огляду місця події від 15.12.2015 року та від 16.12.2015 року; протоколу огляду трупа від 15.12.2015 року; протоколу обшуку від 16.12.2015 року; протоколу огляду речей; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 ; висновків експертів №№ 16, 5216, 5128, 2866, 2867, 2868, 374, 375, 481, 376, 378, 380, 381, 112, 94, 95, 96, фактично проігнорувавши його. Вважає незаконним по суті необґрунтовану відмову суду у визнанні зазначених письмових доказів недопустимими та використання їх даних (незважаючи на те, що вони є «плодами отруєного дерева») у вироку.

Також вважає, що незалежно від причетності або непричетності ОСОБА_7 до подій, вказаних в обвинувальному акті, в даній справі стороною обвинувачення неправильно здійснена кваліфікація подій злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 . На думку сторони захисту, інкриміновані ОСОБА_7 дії у будь-якому випадку не містять складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто не було цілеспрямованого умисного вбивства особи, як і не було замаху на вбивство двох осіб. Вважає, що самі дані дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України та за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що причинило смерть потерпілого, та умисне легке тілесне ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`я. Виходячи з матеріалів справи ОСОБА_7 не був раніше знайомим із потерпілим ОСОБА_9 . В них не було ані особистих, ані бізнес-конфліктів, ані неприязних стосунків, які би могли бути дійсною причиною для виникнення умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_9 . Про незаконність вироку в даній частині свідчить і те, що ані прокуратурою в обвинувальному акті, ані в оскаржуваному вироку судом першої інстанції фактично не встановлений і детально не досліджений мотив вбивства і замаху на вбивство двох осіб. Звертає увагу суду також на те, що згідно матеріалів справи ОСОБА_9 мав крупну тілобудову, мав впевненість в собі, в день скоєння злочину знаходився в стані достатньо ильного алкогольного сп`яніння, міг сам спровокувати конфлікт будь з ким, у стані сп`яніння міг легко почати бійку або відкликнутися на нею, під час бійки міг «задавити масою». Щодо локалізації ударів, звертає увагу що згідно матеріалів справи жодного удару ножем не було нанесено в життєво важливі та смертельно небезпечні зони, такі як область серця, грудь, шия. Якби у особи, що билася із ОСОБА_9 , дійсно був би умисел на вбивство, то удари ножем наносилися би прямо в корпус, в серце, грудь, шию або живіт. Удари ОСОБА_9 наносилися саме в ноги і ця локалізація ударів свідчить, навпаки, про те, що метою цих ударів було не вбивство, а саме ослаблення потерпілого. При тому, звертає увагу на той факт, що із 12 ударів, тільки 1 привів до смерті, а інші 11 були несмертельними і не несли небезпеки для життя, і це свідчить про високу вірогідність того, що одним із ударів випадково, несвідомо була спричинена смерть. Таким чином, вищезазначені фактори свідчать про те, що умисел був направлений саме на нанесення тілесних ушкоджень, виключно в область кінцівок (а не шиї, серця, спини, грудей), з метою ослабити супротивника. Під час нанесення даних ударів, тільки одним з ударів, на думку сторони захисту, випадково, в пилу боротьби, були зачеплені кров`яні судини, що привело до смерті, яка не входила до умислу учасника бійки з Мустафіним. Таким чином, є всі ознаки того, що сама подія злочину містить склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, і не містить складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК Україну.

Також вважає, що відсутні підстави кваліфікувати другий епізод (де потерпілим є ОСОБА_11 ) за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як замах на вбивство двох осіб, оскільки матеріалами справи встановлений тільки характер ушкоджень - легкі тілесні ушкодження, беззастережних доказів, що умисел був направлений саме на те, щоб позбавити ОСОБА_11 життя, немає. Всі матеріали справи говорять про те, що умисел був направлений на інше - нанести саме тілесні ушкодження, щоб налякати і добитися того, щоб ОСОБА_11 просто покинув місце події. Удари були локалізовані саме в ноги, а не в грудь, серце і шию, їх було 2, як тільки ОСОБА_11 став тікати (покидати небажане місце), то його переслідування одразу припинилося. Якщо б нападник бажав саме вбити, він цілком мав можливість наздогнати пораненого у ноги ОСОБА_11 , який ледве тримався на ногах, і довести справу до кінця - вбити, але такого умислу (і причин для такого умислу) не було, а умисел був тільки на те, щоб нанести легкі ушкодження, щоб налякати і прогнати. Враховуючи експертно встановлений характер ушкоджень дані дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, що було би законно і не викликало ніяких сумнівів.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що в оскаржуваному вироку суд першої інстанції жодним чином не прокоментував рішення Європейського суду з прав людини на користь ОСОБА_7 , який визнав порушення його прав в питанні незаконного невмотивованого продовження тримання під вартою та недотримання розумних строків судом першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав обидві апеляційні скарги та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Зазначив, що докази є сумнівними. Покази свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 взяті не з попереднього розгляду провадження, а з іншого судового засідання в іншому складі суду. Вважав, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані невірно, оскільки він наносив тілесні ушкодження потерпілим по ногам.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника. Просив скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження відносно нього.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг, вказавши, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена доказами. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, зазначив, що допит свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 здійснено у судовому засіданні у присутності сторін, зокрема і сторони захисту. Вказав, що в умовах воєнного стану з огляду на відповідні зміни у кримінальному процесуальному законі допускається оголошення судом лише вступної та резолютивної частини вироку. Зауважив, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілим ножем, тобто стороннім предметом, за відсутності у потерпілих таких предметів.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням думки учасників провадження, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої сторони, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого обвинуваченим ОСОБА_7 клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів зауважує, що процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, фактично обвинувачений не погоджується із загальним висновком суду щодо визнання його винним за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

При цьому, ініціатор клопотання при апеляційному розгляді не зазначає обґрунтовані підстави для повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав апеляційна інстанція відхилила вимогу обвинуваченого ОСОБА_7 про повторне дослідження доказів.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для повторного їх дослідження не вбачається, оскільки в протилежному випадку будуть порушені закріплені ст.ст. 7, 9, 10, 22, 26 КПК України принципи щодо законності, рівності перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності.

Наведене узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 161/9104/17 (провадження 51-6106км20) від 28.10.2021 року, згідно якої безпосередня наявність клопотання не є підставою для обов`язкового його задоволення.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Щодо клопотання обвинуваченого про виклик та допит свідка ОСОБА_13 судова колегія зауважує, що місцевий суд неодноразово викликав вказаного свідка у судові засідання, судом першої інстанції вживалися всі можливі заходи для встановлення місцезнаходження свідка і виклику до суду, які не мали результату.

Суд надав оцінку показанням вищевказаного свідка і підстав для його повторного допиту не вбачається, оскільки сторона захисту під час апеляційного розгляду чітко зазначає про незгоду із оцінкою досліджених доказів, що згідно положень ч. 3 ст. 404 КПК України не є підставою для повторного дослідження доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Стосовно доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав докази.

Як вбачається з матеріалів провадження, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав повністю, відмовившись від надання пояснень суду та відповідей на запитання.

Доводи сторони захисту, викладені у апеляційних скаргах та зазначені при апеляційному розгляді, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія знаходить непереконливими.

Так, зміст оскаржуваного вироку засвідчує, що позиція сторони захисту, яка виявляє незгоду із висунутим обвинуваченням була проаналізована з урахуванням безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що показання потерпілої ОСОБА_12 не стосуються самих обставин події щодо умисного вбивства її чоловіка ОСОБА_9 , оскільки остання не була її очевидцем, а про обставини злочину їй відомо лише зі слів іншого потерпілого ОСОБА_11 .

Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що внаслідок отриманих ним травм голови, від яких він перебував тривалий час у комі, та на теперішній час є особою з 2 групою інвалідності, він нічого не пам`ятає про обставини події, не висловлював заперечень щодо оголошення його раніше даних показань та їх змістовності.

За повідомлених потерпілим обставин, місцевий суд за клопотанням прокурора, у присутності обвинуваченого, його захисника та потерпілого, у судовому засіданні, яке відбулось 20.12.2022 року відтворив технічний запис допиту потерпілого ОСОБА_11 у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 21.06.2018 року, в ході якого останній пояснив суду, що 14.12.2015 року він зустрівся з ОСОБА_9 і домовились на наступний день разом їхати на роботу. Вранці він чекав його і бачив як закрився нічний клуб і звідти вийшли два молодих чоловіка у збудженому стані, які були напідпитку. Підійшов ОСОБА_9 і вони з ним пішли в сторону вул. Задніпровської. Проходячи повз чоловіків, останні попросили телефон подзвонити, на що вони, посилаючись, що поспішають на роботу, без всяких грубощів, відмовили та попрямували на зупинку. Чоловіки йшли за ними і нецензурно висловлювалися в їх бік. Під`їхала маршрутка, ОСОБА_9 перший зайшов до салону, а його, коли заходив до салону, з нецензурними словами, почали витягати з маршрутки за рукав на вулицю. Коли витягли, ОСОБА_9 вийшов за ним. Потім у нього з ОСОБА_13 в ході конфлікту почалась бійка, яка тривала близько п`яти хвилин. Що відбувалось між ОСОБА_9 і іншим чоловіком - ОСОБА_7 , він не бачив, так як їх закривав зупинковий комплекс. Потім він побачив, що ОСОБА_9 лежить на дорозі, а над ним, схилившись, стоїть ОСОБА_7 . Він підійшов до ОСОБА_9 , щоб допомогти, і в цей час ОСОБА_7 розвернувся і почав погрожувати та казати, що теж його тут покладе. ОСОБА_7 наніс йому удари ножем, але як це вийшло, він так і не зрозумів. Він побачив, як у руці ОСОБА_7 щось блиснуло і відразу зрозумів, що це може бути ніж, блищало лезо біля 5-7 см довжини. Сприйнявши погрози ОСОБА_7 як реальні для свого здоров`я, він почав тікати від нього, так як ОСОБА_7 зробив декілька кроків до нього, а потім почав його переслідувати. Також він чув, що ОСОБА_13 сказав ОСОБА_7 , щоб той сховав або кинув ніж. Після погроз і дій ОСОБА_7 він пробіг деяку відстань, десь 20-30 метрів, зупинився, нахилився, щоб перевести подих, так як його вже не переслідували. Також зазначив, що він зупинився, коли відчув, що не може стати на ногу через поранення та зрозумів, що ОСОБА_7 перестав його переслідувати. Поранення відчував дуже сильно, ледве стояв на ногах та на нозі була кров. Також він бачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 перейшли на іншу від нього сторону дороги та пішли. Після того як зупинився та віддихався, він перейшов дорогу до ОСОБА_9 , який лежав і був непритомний, оглянув його і побачив скривавлені джинси, пульс на шиї був відсутній, він викликав швидку допомогу. Лікарі поклали ОСОБА_9 до машини швидкої, потім повідомили, що той помер. Лікарі швидкої також надали йому першу медичну допомогу. Яким чином ОСОБА_9 опинився на іншій смузі дороги, сказати не може.

Показання потерпілого ОСОБА_11 , надані під час судового розгляду, узгоджуються з обставинами, встановленими під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 17.02.2016 року з відеозаписом до нього потерпілий ОСОБА_11 пояснив та продемонстрував на місці події обставини вчинення ОСОБА_7 відносно нього та ОСОБА_9 протиправних дій, повідомивши, що вранці 15.12.2015 року вони разом з ОСОБА_9 , приблизно о 05-30 годин йшли на роботу. До них у стані сильного алкогольного сп`яніння звернулись двоє молодих чоловіків з приводу здійснення дзвінка. У результаті переслідування виникла бійка, яка відбувалась на зупинці «Сільпо» по вул. Задніпровській, в ході якої ОСОБА_9 загинув. Під час конфлікту йому також було нанесено два порізи ножем, садно на підборідді і забій грудної клітини. Як були нанесені ушкодження ОСОБА_9 він не бачив. Конфлікт відбувався між ним та ОСОБА_13 і між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , відстань між ними була метрів 10.

Потерпілий вказав, що надалі два порізи ножем він отримав саме від ОСОБА_7 за таких обставин: після конфлікту з ОСОБА_13 , підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на спині на дорозі і над яким стояв ОСОБА_7 , з наміром зупинити останнього. ОСОБА_7 повернувся до нього і у руці блиснуло лезо ножа. Потерпілий вказував, що і не зрозумів як ОСОБА_7 наніс йому ушкодження, але коли останній почав погрожувати ножем, то почав від нього тікати і почув як ОСОБА_13 кричав ОСОБА_7 , щоб той чи сховав ніж, чи убрав його. Відбігши метрів двадцять, він зупинився, так як відчув, що зараз впаде через слабкість у зв`язку з пораненням, і переконався, що обвинувачений вже його не переслідує. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_7 пішли, він повернувся до ОСОБА_9 , який був без свідомості, і побачив кров, викликав швидку допомогу.

Під час слідчого експерименту потерпілим була складена схема розташування осіб на місцевості та їх рух (т. 8 а.п. 242-245).

Під час пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками 15.12.2015 рокупотерпілий ОСОБА_11 , у присутності понятих, серед чотирьох зображеньвпізнав на фото № 3 за формою обличчя, а саме худорляве, за формою вух, які стирчать, за розрізом очей, формою носа та зачіскою ОСОБА_13 , як особу, з якою безпосередньо 15.12.2015 року, приблизно о 5 годині, на зупинці громадського транспорту вул. Задніпровська 9А в м. Запоріжжя, виник конфлікт у вигляді бійки (т. 8 а.п. 233-235) та впізнав на фото № 1 за формою обличчя, а саме кругле, зачіскою, відтінком волосся, розрізом очей, формою губ та носа, а також бородою (щітиною) ОСОБА_7 , як особу, яка, перебуваючи на зупинці громадського транспорту вул. Задніпровська 9А в м. Запоріжжя, 15.12.2015 року, приблизно о 5 годині, нанесла йому тілесні ушкодження, а саме проникаюче поранення у стегно, чим скоїла замах на його життя (т. 8 а.п. 236-238).

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 неодноразово викликався у судові засідання, судом вживалися всі можливі заходи для встановлення місцезнаходження свідка та його виклику до суду шляхом здійснення приводів та надання доручень органу досудового розслідування на проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення місця проживання (перебування) свідка, які не мали позитивного результату.

У зв`язку з чим, за клопотанням прокурора, у присутності обвинуваченого та його захисника, у судовому засіданні, яке відбулось 21.11.2022 року, місцевим судом було відтворено технічний запис допиту свідка ОСОБА_13 у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 16.08.2018 року, в ході якого та також за присутності усіх учасників провадження свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що 15.12.2015 року, вони разом з ОСОБА_7 зустрілись у кафе «Барсук», вживали алкогольні напої, були добре напідпитку. Приблизно о 05-30 годині вийшли з кафе і пішли в напрямку зупинки «Сільпо», підійшли до сауни, потім пішли до зупинки. Спереду йшли раніше незнайомі чоловіки - потерпілі, яких вони наздогнали. ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_9 з приводу подзвонити. ОСОБА_9 сказав, що вони п`яні та щоб їх не чіпали, і чоловіки пішли далі, вони пішли за ними, так як вони грубо відповіли. Чоловіки дійшли до зупинки і почали заходити до маршрутного таксі, перший зайшов ОСОБА_9 , ОСОБА_7 теж підійшов до маршрутки і почав їх звідти витягувати.

Свідок вважав, що ОСОБА_9 опинився на вулиці, бо його витягнув ОСОБА_7 , хоча той міг вийти сам, але він був добряче напідпитку і цього не бачив. Він спілкувався з другим потерпілим, який вийшов та від якого він отримав удар в ніс. Так як він стояв спиною, то не бачив, що відбувалось між іншими, до яких відстань була метрів десять. Після удару, в результаті якого йому розбили ніс, він впав на коліно, міг не бачити як ОСОБА_11 підходив до ОСОБА_7 , але через деякий час, побачив, як ОСОБА_11 почав тікати, а ОСОБА_7 побіг за ним. Чи наздогнав ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_11 , він не бачив. Він підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на спині, той попросив про допомогу, кров не бачив, було темно і він був напідпитку. Потім підбіг ОСОБА_7 і сказав, що необхідно розійтись. Про будь-яку допомогу потерпілому мови не велося. Також пояснив, що у ОСОБА_7 був ніж, який він демонстрував йому, коли вони вийшли з кафе та перебували біля сауни. Ніж був розкладний, лезо приблизно довжиною 10 см, шириною 4-5 см. У нього ножа не було.

Показання свідка ОСОБА_13 , надані під час судового розгляду, узгоджуються з обставинами, встановленими під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 29.03.2016 року з відеозаписом до нього, свідок ОСОБА_13 пояснив та показав на місці події обставини, які мали місце 15.12.2015 року, повідомивши, що зустрівся з ОСОБА_7 , разом вживали алкогольні напої, обидва були у стані алкогольного сп`яніння. Потім разом з ОСОБА_7 вони пішли в сторону зупинки, попереду них шли два незнайомі чоловіки. ОСОБА_7 звернувся до них, попросив цигарку або телефон, чоловіки сказали, щоб він від них відчепився. Вони продовжили йти за ними і дійшли до зупинки, де чоловіки почали заходити до маршрутного таксі. Один із чоловіків щось сказав, це ОСОБА_7 не сподобалось і він витягнув його з маршрутки. Між свідком та другим чоловіком - ОСОБА_11 сталася бійка, вони наносили один одному удари руками, ножа ні у нього, ні у ОСОБА_11 не було. Лише вдома вранці, коли прокинувся, побачив у себе на обличчі кров, у нього був розбитий ніс. Де в цей час знаходились ОСОБА_7 та інший чоловік, не бачив. Коли між ним та ОСОБА_11 бійка припинилась, ОСОБА_11 почав втікати, а ОСОБА_7 побіг за ним. ОСОБА_13 підійшов до чоловіка, який лежав на проїзній частині дороги, та почув, як він просив про допомогу, побачив калюжу крові в районі ніг чоловіка. В цей час побачив, що ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_11 , між ними щось відбулось. Після цього ОСОБА_7 повернувся до нього та сказав, що вони один одного не бачили, та вони відразу розійшлись в різні сторони. ОСОБА_7 був одягнутий у темну шапку, куртку, темні джинси (т. 8 а.п. 239-241).

Допитаний свідок ОСОБА_14 пояснив, що в середині грудня 2015 року він працював водієм маршрутного таксі. Приблизно о 5 годині 12 хвилин, на зупинці «Сільпо» по вул. Задніпровська у м. Запоріжжі, до салону автомобіля зайшли двоє чоловіків, хотіли їхати, в цей час хтось з вулиці щось крикнув і чоловіки вийшли з авто. Він чув нецензурну лайку. Коли повертався по маршруту, бачив поліцію, швидку допомогу та людину, яка лежала на дорозі. В цей день, за тим же маршрутом, відразу за ним, їхав водій ОСОБА_15 .

За показаннями свідка ОСОБА_15 , який працював водієм маршрутного таксі, в грудні 2015 року вранці він їхав за маршрутом № 36, перед ним проїхала ще одна маршрутка, приблизно о 04-25 годині. Біля зупинки «Сільпо» побачив, що на дорозі лежить чоловік, біля якого знаходився інший чоловік, на асфальті була кров. Свідок вийшов з маршрутного таксі, запитав, що трапилось, відповіді не отримав, після чого повернувся до свого авто, викликав швидку допомогу та поїхав далі. Згодом він спитав водія маршрутного таксі, яке їхало перед ним, з приводу події і той відповів, що за зупинці «Сільпо» до машини хтось зайшов, їх покликали і вони вийшли.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працювала в сауні, яка знаходилася в оздоровчому центрі по вулиці Задніпровська. Рано вранці, приблизно о 5 чи 6 годині, прийшли двоє чоловіків і запитали чи є вільна сауна. Свідок відповіла, що вільної сауни немає і чоловіки пішли. Вказала, що над вхідними дверима центру наявне відеоспостереження.

Допитана свідок ОСОБА_17 показала, що в грудні 2015 року, був понеділок, рано вранці, приблизно о 06-20 годині, до неї прийшов ОСОБА_7 , одягнутий в чорну куртку, джинси синього кольору та светр, перевдягнувся у спортивні штани і кофту, речі залишив, випив чаю та пішов приблизно о 07-00 годині. Видимих тілесних ушкоджень у нього не було. Охарактеризувала обвинуваченого як чудову людину, яка займається спортом, не вживає алкоголь, не бачила, щоб він носив ніж.

Показанням потерпілих та вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Обставин, які б давали підстави вважати, що потерпілі та свідки обмовляють обвинуваченого або є зацікавленими у результатах розгляду справи, під час судового розгляду не встановлено, свідчення надавалися під присягою.

Не встановлено таких обставин і під час апеляційного перегляду вироку місцевого суду.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях потерпілих та свідків не вбачається.

Їх свідчення є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду.

При цьому, допитані свідки не були безпосередніми очевидцями подій, але їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйняті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Деякі неточності, які мали місце в показаннях свідків та потерпілого ОСОБА_11 , на що звертав увагу в апеляційній скарзі захисник, не порочать їх і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно, і з часу подій пройшов значний проміжок часу.

Так, зокрема, посилання захисника на те, що допитаний свідок ОСОБА_14 (водій маршрутного таксі) вказував, що потерпілих з маршрутки ніхто не витягував та претензій до них не мав, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 .

При цьому, слід відмітити, що потерпілий та свідок ОСОБА_13 були учасниками події і тому безпосередньо сприймали всі обставини, натомість водій маршрутки ОСОБА_14 , за його ж показаннями, був зосереджений на руках пасажирів, які передають йому гроші за проїзд, а тому очевидно, що не сприймав усіх обставин, які мали місце у транспортному засобі між учасниками цих подій.

Стосовно показань свідка ОСОБА_18 колегія суддів зазначає, що місцевий суд обґрунтовано не враховував їх при оцінці доказів, оскільки його пояснення не містили фактичних даних щодо обставин подій, які відбулися 15.12.2015 року, а тому не є інформативними щодо фактичних обставин даного провадження.

Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого взяття до уваги судом відтворених звукозаписів показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , наданих ними під час допиту у попередніх судових засіданнях у іншому складі суду, колегія суддів вважає неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, за загальним правилом суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Тобто, приймаючи рішення по справі, суд повинен спиратися лише на ті показання, які було отримано безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи із залученням всіх учасників справи.

Суд перед отриманням показань приводить особу до присяги та попереджує про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав ще до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, колегія суддів зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к, провадження № 51-10195 км 18.

Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитись як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Показання під час минулого розгляду за своїми правовими властивостями і наслідками подібні до тих, що отриманні в порядку статті 225 КПК України, яка передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.

На відміну від допиту в порядку ст. 225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Така позиція апеляційного суду ґрунтується на правових висновках, викладених у постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 2 лютого 2022 року у справі № 127/19452/16-к, провадження № 51-717км20.

Матеріали кримінального провадження засвідчують, що потерпілий ОСОБА_11 був допитаний 21.06.2018 року перед іншим складом суду (одна суддя із членів колегії, в подальшому, була замінена на іншого суддю у зв`язку зі звільненням у відставку), у тій же справі, був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Допит відбувався за участю обвинуваченого і його захисника, сторони кримінального провадження ставили потерпілому запитання, у тому числі, і сторона захисту.

20.07.2019 року потерпілого ОСОБА_11 госпіталізовано з діагнозом ЧМТ: забій головного мозку тяжкого ступеня, та іншими ушкодженнями, травматичний гіповолемічний шок 2 ст. (т. 6 а.п. 89, 98), внаслідок чого останній отримав 2 групу інвалідності (т. 9 а.п. 40-41).

Під час допиту в суді першої інстанції потерпілий пояснив, що в силу отриманих ним травм голови, він нічого не пам`ятає про обставини справи, у зв`язку із чим, за клопотанням прокурора, в судовому засіданні, яке відбулось 20.12.2022 року (т. 9 а.п. 220-221), місцевим судом у присутності самого потерпілого, а також обвинуваченого та його захисника, відтворено звукозапис допиту ОСОБА_11 у якості потерпілого у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 21.06.2018 року (т. 4 а.п. 143-145).

Щодо свідка ОСОБА_13 судова колегія зазначає, що останній неодноразово викликався судом першої інстанції в судові засідання, до нього неодноразово застосовувався примусовий привід, який виконати не виявилося можливим, у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання та місцем реєстрації.

Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 25.01.2022 року було задоволено клопотання прокурора про встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_13 шляхом надання органу досудового розслідування відповідного доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення теперішнього місця проживання (перебування) свідка ОСОБА_13 , а саме: встановлення сусідів та родичів вказаної особи, допит їх в якості свідків з приводу теперішнього місця проживання (перебування) свідка, перевірки за наявними базами, у тому числі, АРМОР, АРКАН, можливого засудження та відбування покарання, виконання інших необхідних слідчих (розшукових) дій, та в разі встановлення, здійснення допиту ОСОБА_13 з приводу його місця проживання, запрошення в судове засідання (вручення повістки), дію якої в подальшому районним судом було продовжено.

На виконання вказаної ухвали 20.10.2022 року на адресу місцевого суду надійшло повідомлення ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області № 8136/47/2022, згідно якого орган досудового розслідування зазначив, що в ході проведення слідчих (розшукових) дій, встановити місцезнаходження ОСОБА_13 не виявилося можливим (т. 9 а.п. 188-200).

Таким чином, колегія суддів констатує здійснення місцевим судом всіх необхідних та можливих заходів для забезпечення явки в судове засідання свідка ОСОБА_13 , однак вони виявилися безуспішними, у зв`язку з чим суд задовольнив клопотання прокурора про дослідження аудіозапису показань свідка ОСОБА_13 , які він надавав у судовому засіданні 16.08.2018 року (т. 4 а.п. 166-167).

В судовому засіданні, яке відбулось 21.11.2022 року за участю обвинуваченого та його захисника, місцевий суд відтворив звукозапис допиту свідка ОСОБА_13 у попередньому судовому засіданні, яке відбувалось 16.08.2018 року, перед іншим складом суду (одна суддя із членів колегії, в подальшому, була замінена на іншого суддю у зв`язку зі звільненням у відставку), у тій же справі, він був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від надання показів. Допит відбувався за участю обвинуваченого і його захисника, сторони кримінального провадження ставили свідку запитання, у тому числі, і сторона захисту.

Отже, місцевим судом забезпечено права сторін на допит осіб, можливість з`ясувати всі обставини, які вони вважали важливими для вирішення справи, при чому, не було порушено право обвинуваченого на захист, у технічних записах допитів зафіксовані запитання та відповіді під час перехресного допиту, що дало суду можливість не лише сприймати зміст показань, але й манеру поведінки під час допиту, і робити висновки для оцінки їх достовірності. Сторони кримінального провадження під час розгляду не були позбавлені можливості при дослідженні аудіозаписів, звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що за обставин кримінального провадження, дослідження показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , які вони надавали під час допиту за участю заміненого судді, забезпечило сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх повторного допиту, у зв`язку з чим показання вказаних осіб є допустимими доказами.

Крім показань потерпілих та свідків, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Згідно повідомлення зі служби 102 надійшла інформація, що 15.12.2015 року о 05-25 годині про те, що центральна підстанція 103 оператор № 4 повідомили про ножове поранення по вул. Задніпровській, крамниця Сільпо (т. 8 а.п. 20), та о 05-40 годині надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що водій ШМД бриг. 76 повідомив, що по АДРЕСА_2 , один поранений вже, нібито, помер, а інший поранений (т. 8 а.п. 21).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.12.2015 року встановлено, що ОСОБА_11 вказав, що 15.12.2015 року приблизно о 5 годині, двоє невстановлених чоловіків, знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Задніпровська 9-А в м. Запоріжжя, вчинили умисне вбивство ОСОБА_9 та замах на вбивство ОСОБА_11 , спричинивши ножові поранення йому та ОСОБА_9 (т. 8 а.п. 23).

Згідно висновку експерта № 5216 від 31.12.2015 року рани (2) в області правого стегна у ОСОБА_11 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Ці ушкодження утворились від дії предмета, який має ріжучі властивості, в передні відділи правого стегна. Давність ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи (т. 8 а.п. 133-134).

За протоколом огляду місця події від 15.12.2015 року з фототаблицею, схемою до нього, проведено огляд ділянки місцевості, яка являє собою ділянку проїзної частини з асфальтовим покриттям, розташовану на початку зупинки громадського транспорту «Сільпо», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 9-А, та навпроти магазину «Комп`ютерний всесвіт», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 48. На відстані, приблизно 30 см від краю бордюру, виявлено групу плям рясного нашарування речовини бурого кольору (РБК) та слідами від протектора автомобільних шин, та умовно, в центральній частині зазначеної групи плям РБК, на асфальтовій поверхні виявлено шапку в`язану сірого кольору, на нижній частині якої мається симетрично розташовані полоси білого кольору з нашаруванням РБК. На відстані 1,5 м від групи плям РБК, на умовно-центральній частині проїзної частини, виявлено запальничку чорного кольору «ВІС» зі слідами пошкодженого корпусу. Безпосередньо біля навісу зупинки громадського транспорту «Сільпо», з правого боку від комплексу зупинки, виявлено групу РБК у вигляді трьох, незалежно розташованих одна від одної крапель. З боку протилежно розташованого заїзду для автомобільного транспорту, де також мається необладнана зупинка громадського транспорту, яка розташована паралельно до житлового будинку № 48 по вул. Задніпровська в м. Запоріжжя, на проїзній частині з асфальтним покриттям, зліва від зазначеної зупинки, виявлено розмиту групу плям РБК розміром 40х60 см. Під час огляду місця події вилучено шапку в`язану сірого кольору з трьома полосами білого кольору з нашаруванням РБК (поміщена в картонну коробку), запальничку пластикову чорного кольору «ВІС» зі слідами пошкодженого корпусу (поміщена в паперовий конверт) та змиви РБК (поміщені в паперові конверти) (т. 8 а.п. 24-47).

Висновками експертів № 2866, № 2867 та № 2868 від 25.12.2015 року встановлено приналежність рідкої крові ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 відповідно (т. 8 а.п.135, 136, 137).

Відповідно до висновку експерта № 374 від 23.02.2016 року на шапці в змивах І, ІІ, V з місця події встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, в тому числі крові ОСОБА_9 та/або ОСОБА_7 , при наявності в останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від ОСОБА_11 та ОСОБА_13 виключається. В змиві ІV з місця події встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає походження крові від особи (осіб), в тому числі від ОСОБА_11 та/або ОСОБА_13 , при наявності в останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. В змиві ІІІ з місця події встановлена наявність крові людини та виявлені антигені, що не виключає як походження крові від особи (осіб), так і змішування крові осіб з різною груповою характеристикою, в тому числі змішуванні крові від ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , при наявності у двох останніх тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину (т. 8 а.п. 141-144).

Згідно протоколу огляду місця події від 15.12.2015 року з фототаблицею проведено огляд автомобіля «ГАЗель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з розпізнавальними знаками «Швидкої медичної допомоги», розташованого на проїзній частині біля бордюру в напрямку вул. Ентузіастів по вул. Задніпровській у м. Запоріжжя. Відносно напрямку автомобіля праворуч розташована будівля магазину «Сільпо» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 9А, позаду автомобіля на відстані 40 м розташована зупинка транспорту.

У автомобілі на кушетці виявлено труп чоловічої статі. Особу трупу встановлено як ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На трупі одягнуто: куртка чорна синтетична, светр сірий ПШ, брюки джинсові сині, труси сині ХБ, шкарпетки чорні ПШ, туфлі чорні шкіряні. В карманах куртки виявлено: мобільний телефон «NOMI», паспорт громадянина України ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер, свідоцтво про соціальне страхування, розкрита пачка цигарок, запальничка, карта для виплат «ПриватБанку». У кармані брюк: 2 купюри по 20 грн. з нашаруванням РБК і лінійними прорізами. На трупі ОСОБА_9 виявлено: на передній поверхні лівого стегна рана невизначеної форми розмірами 4,5х2,5 см; на зовнішній поверхні лівого стегна у лівій третині рана невизначеної форми розміром 3х1,5 см; на передній поверхні лівого стегна у верхній третині рана невизначеної форми 6х2,7 см; на зовнішній поверхні лівого стегна у серединній третині рана веретеноподібної форми розміром 6х2 см; на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині рана веретеноподібної форми розміром 5,5х2 см; на задній поверхні лівого стегна у верхній третині рана веретеноподібної форми розміром 6,5х1 см; на лівій сідниці рана невизначеної форми розміром 16х2 см; на передній поверхні правого стегна у верхній третині рана невизначеної форми розміром 2,5х1,5 см; на зовнішній поверхні правого стегна рана веретеноподібної форми розміром 2,5х0,7 см; на внутрішній поверхні правого стегна у нижній третині рана невизначеної форми розміром 1х0,5 см. Інших видимих ушкоджень не виявлено. Кістки тулубу, черепа на дотик цілі. Під час огляду місця події вилучено паспорт України, ідентифікаційний номер, свідоцтво про страхування на ім`я ОСОБА_9 , пачка цигарок, запальничка, банківська карта, ключі, купюри з нашаруванням РБК. Грошові купюри упаковані в паперовий конверт, інші речі упаковані у полімерний пакет (т. 8 а.п. 48-60).

Висновком експерта № 481 від 02.03.2016 року на речах потерпілого ОСОБА_9 : куртці, светрі, брюках джинсових та парі туфель встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, в тому числі крові ОСОБА_9 та/або ОСОБА_7 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від ОСОБА_11 та ОСОБА_13 виключається (т. 8 а.п. 150-153).

Відповідно до висновку експерта № 112 від 10.03.2016 року при судово-цитологічному дослідженні запальнички знайдена кров людини, статева приналежність якої не встановлена у зв`язку з відсутністю в препаратах клітин крові необхідних для статевого диференціювання. При встановленні групової приналежності знайденої крові, виявлений антиген, як у самого ОСОБА_9 . Походження крові від ОСОБА_7 не виключається, при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від ОСОБА_11 та ОСОБА_13 виключається (т. 8 а.п. 165-167).

Протоколом огляду трупа від 15.12.2015 року з фото таблицею виявлено на тілі ОСОБА_9 комплекс тілесних ушкоджень у кількості 12 ран, які відображені в протоколі. Під час огляду трупа вилучено: куртку, светр, брюки, пару туфель, зрізи вільних кінців нігтьових пластин, змиви з рук, зразки волосся, відбитки капілярних візерунків рук (т. 8 а.п. 61-65).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 4093 від 16.12.2015 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок нападу з використанням гострого предмету, через гостру крововтрату, множинні сліпі колото-різані поранення нижньої лівої кінцівки з ушкодженням підколінних артерій та вени (т. 8 а.п. 124).

За висновком експерта № 4093 (експертиза розпочата 15.12.2015 року і закінчена 13.01.2016 року) смерть ОСОБА_9 настала від одиночної сліпої колото-різаної рани у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, яка в даному випадку і стала безпосередньою причиною смерті. Це підтверджується наявністю власне рани в указаній ділянці, наявністю ознак рясної кровотечі з останньої, характеристиками та направленням раневого каналу, пошкодженням лівих підколінних артерії та вени, ознаками крововтрати.

На трупі виявлені пошкодження: в області правої нижньої кінцівки - рана на внутрішній поверхні правого стегна, рана на передній поверхні правого стегна, рана на зовнішній поверхні правого стегна; в області лівої нижньої кінцівки - три рани на передній поверхні лівого стегна, рана на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна, рана у проекції лівої підколінної ямки, рана на задній поверхні лівого стегна, рана на задній поверхні лівої гомілки; в лівій сідничній області - рана в лівій сідничній області. Ушкодження у постраждалого прижиттєвого походження, виникли незадовго до його смерті в дуже короткий проміжок часу, що не дозволяє виказати послідовність їх спричинення.

Рана у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжується пошкодженнями лівих підколінних артерії і вени у живих осіб кваліфікувалась би, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, і в даному конкретному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю, що настала. Довжина раневого каналу даної рани складає 12 см. Направлення раневого каналу зліва направо і ззаду наперед по відношенню до нормального вертикального положення тіла постраждалого. Усі інші рани в області нижніх кінцівок і в лівій сідничній області за життя постраждалого кваліфікувалось би як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Самі по собі ці пошкодження в прямому причинному зв`язку із смертю не перебувають, але, беззаперечно, в сукупності приймали участь у розвитку крововтрати.

Морфологічні характеристики ран, результати медико-криміналістичної експертизи кожного лоскута з області лівого стегна з раною свідчать про те, що всі ушкодження (крім рани на задній поверхні лівої голені та в лівій сідничній області) спричинені плоским загостреним з однієї сторони колючо-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, який має обушок та лезо з максимальною шириною зануреною частини клинка біля 20-23 мм. Рани на задній поверхні лівої голені та в лівій сідничній області утворилися внаслідок не колючо-ріжучого, а ріжучого впливу аналогічного знаряддя.

Ушкоджень, спричинених при ударах руками, взутими ногами, тупими предметами, колотих та рублених ран та пошкоджень при експертизі трупу ОСОБА_9 не виявлено.

Локалізація та морфологічні особливості ушкоджень свідчать, що постраждалий в момент спричинення йому ушкоджень, знаходився по відношенню до нападника більше лівою поверхнею тіла.

Морфологічні особливості всіх виявлених ушкоджень не виключають можливості їх спричинення одним і тим же предметом.

Пошкодження, виявлені на одязі та тілі трупа постраждалого, практично співпадають.

Час з моменту спричинення ушкоджень постраждалому до моменту його смерті міг би складати від декількох хвилин до декількох десятків хвилин. Посмертних пошкоджень в ході судово-медичної експертизи трупа не виявлено. Постраждалий після спричинення йому усіх ушкоджень міг здійснювати активні цілеспрямовані дії нетривалий час до моменту порушення свідомості (приблизно 10-15 хвилин з моменту спричинення рани з пошкодженням лівих підколінних вени та артерії).

В крові ОСОБА_9 за результатами судово-токсикологічної експертизи виявлено 1,0 проміле етилового алкоголю. Вказана концентрація етилового алкоголю в крові за життя могла б відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Також експертизою визначеного зріст тіла трупа ОСОБА_9 та встановлено приналежність його рідкої крові (т. 8 а.п. 125-132).

Згідно висновку експерта № 5128 від 24.12.2015 року закритий перелам венечного відростку правої ліктьової кості без зміщення кісткових фрагментів, крововилив на правому плечі з переходом на праве передпліччя у ОСОБА_7 в сукупності кваліфікуються як пошкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, понад 21 день. Садна на лобі, біля основи 5-го пальця правої кисті, біля основи 3,4,5-го пальців лівої кисті, в проекції обох колінних суглобів, крововилив навколо правого ока, крововилив на білковій оболонці правого ока у ОСОБА_7 як окремо, так і в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження утворились від дії тупих предметів (т. 8 а.п. 138-139).

Наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 стосовно виниклої між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 бійки на зупинці громадського транспорту.

Між тим, судова колегія зауважує на відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які б можна було віднести до колото-ножових поранень, що у сукупності із іншими обставинами вказує на відсутності у загиблого сторонніх предметів, придатних для нанесення тілесних ушкоджень та одночасно, поряд із застосуванням ОСОБА_7 відносно потерпілих ножа і володінням обвинуваченим прийомами повно контактного рукопашного бою (є майстром і тренером) вказує на очевидну неспіврозмірність застосованого насилля, направленого внаслідок раптово виниклих неприязних відносин на вбивство.

За протоколом обшуку від 16.12.2015 року проведено обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на справі спільної сумісної власності ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , під час якого виявлено та вилучено кофту спортивну сірого кольору з капюшоном та слідами нашарування речовини бурого кольору зі стільця у кімнаті, розташованій прямо від входу; шорти сірого кольору зі слідами РБК з полиці у ванній кімнаті; шкарпетка та футболка з пральної машини в ванній кімнаті. Вилучені речі упаковані у картонні коробки та у полімерний пакет (т. 8 а.п. 85-93).

З висновку експерта № 378 від 01.03.2016 року вбачається, що на спортивній кофті ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, в тому числі від ОСОБА_9 та/або ОСОБА_7 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 виключається (т. 8 а.п. 160-163).

Протоколом огляду від 16.12.2015 року з фототаблицею на ділянці місцевості, яка розташована напроти під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_4 , у 5-му сміттєвому баці чорного кольору, виявлено та вилучено пакет білого та рожевого кольору з написом «Kari», в якому знаходиться пара чоловічих мокасинів, виготовлених із заміненої шкіри із написом «RONZO» зі слідами РБК (т. 8 а.п. 66-71).

Згідно висновку експерта № 375 від 29.02.2016 року на парі черевиків (мокасинів) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, в тому числі крові ОСОБА_9 та/або ОСОБА_7 , при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 виключається (т. 8 а.п. 146-148).

За протоколом огляду речей від 16.12.2015 року з фототаблицею оглянуто речі, що належать ОСОБА_7 , а саме: куртку, светр, футболку, джинси, шкарпетки, труси. Вказані речі вилучені, упаковані у бумажняні коробки та опечатані (т. 8 а.п. 75-84).

Відповідно до протоколу огляду від 16.12.2015 року у присутності ОСОБА_13 проведено огляд виданих ним добровільно речей, в ході проведення якого встановлено, що він був одягнутий в куртку зеленого кольору, светр, брюки бежевого кольору, кросівки сірого кольору. Вказані речі оглянуті і вилучені, поміщені у окремі картонні коробки, які були опечатані (т. 8 а.п. 72-74).

Висновком експерта № 376 від 29.02.2016 року на речах ОСОБА_13 : светрі, брюках, куртці та лівому кросівку встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, в тому числі крові ОСОБА_11 та/або самого ОСОБА_13 , при наявності у останнього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину. Походження крові від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виключається (т. 8 а.п. 155-158).

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 06.01.2016 року з додатками до нього, DVD-R диском з відеозаписом та фотознімками від 15.12.2015 року з камер відеоспостереження зовнішнього периметру у Лікувально-оздоровчому комплексі «Клініка природної медицини», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 5-Б, у період часу з 04-30 годин до 05-15 годин 15.12.2015 року, встановлено, що на відеозаписі зображені дві особи: ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . В руках у ОСОБА_7 вбачається предмет, схожий на ніж (т. 8 а.п. 94-101).

За висновком судово-психіатричної експертизи № 16 від 18.01.2016 року встановлено, що ОСОБА_7 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення та у теперішній час ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, під час здійснення інкримінованого йому правопорушення перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії й керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 8 а.п. 214-223).

Отже, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_7 у вказаних злочинах доведена як за принципом достатності, так і за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці зазначених доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника їх не спростовують.

Перевіряючи доводи обвинуваченого та його захисника про недопустимість протоколів огляду місця події від 15.12.2015 року, протоколу огляду трупа від 15.12.2015 року, протоколу огляду від 16.12.2015 року, протоколу огляду речей від 16.12.2015 року, протоколу обшуку від 16.12.2015 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вони отримані із грубими порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає їх безґрунтовними.

Так, місцевим судом на вказані доводи була надана ґрунтовна та вичерпна відповідь, з правильністю якої погоджується й судова колегія апеляційного суду.

Зокрема, протокол огляду місця події (в період з 7 год. 15 хв. до 7 год. 55 хв.) від 15.12.2015 року містить посилання на ЖЄО за № 1569, 1570, підписи двох понятих та вказівку на використання цифрової фотокамери «CANON», ілюстраційна фототаблиця містить підпис інспектора криміналіста, схема містить підписи двох понятих (т. 8 а.п. 24-47).

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення процесуальної дії. Фототаблиця засвідчена підписом спеціаліста, який брав участь у її виготовленні як додатка, як це прямо передбачено ч. 3 ст. 105 КПК України. Протокол огляду місця події містить посилання на поміщення вилучених речей до картонної коробки і в паперові конверти.

Протокол огляду місця події (в період з 8 год. 00 хв. до 9 год. 5 хв.) від 15.12.2015 року містить посилання на повідомлення чергового Хортицького ВП, як підстава огляду, підписи двох понятих та вказівку на використання фотокамери «НТС», фототаблиця, у відповідності до ч. 3 ст. 105 КПК України, містить підпис слідчого.

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення даної процесуальної дії. У протоколі зазначено про вилучення речей ОСОБА_9 , які були паковані в паперовий конверт і у полімерний пакет (т. 8 а.п. 48-60).

Протокол огляду трупа (в період з 11 год. 30 хв. до 13 год. 30 хв.) від 15.12.2015 року містить підписи двох понятих та вказівку на використання фотокамери «CANON» (т. 8 а.п. 61-65).

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення процесуальної дії.

Протокол огляду місця події (в період з 10 год. 00 хв. по 10 год. 15 хв.) від 16.12.2015 року містить підписи двох понятих та вказівку на використання фотоапарату «Cамсунг», фототаблиця, відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК України, містить підпис слідчого (т. 8 а.п. 66-71).

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення процесуальної дії.

Протокол огляду речей (в період з 13 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв.) від 16.12.2015 року, містить підписи двох понятих та вказівку на використання фотоапарату, фототаблиця, у відповідності до ч. 3 ст. 105 КПК України, містить підпис слідчого (т. 8 а.п. 75-84).

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення процесуальної дії.

Протокол обшуку (в період з 15 год. 30 хв. до 16 год. 25 хв.) від 16.12.2015 року містить підписи двох понятих та особи, якій пред`явлено ухвалу суду про обшук - ОСОБА_22 , містить вказівку на невикористання фото- чи відеозйомки, таблиця зображень відсутня (т. 8 а.п. 86-93).

Вказаний протокол містить всі необхідні відомості, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України, які діяли на момент оформлення процесуальної дії.

Слідчим при проведенні обшуку дотримані вимоги ст. 236 КПК України, що регламентує порядок виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, також вказана послідовність дій, місце виявлення речей.

Протокол обшуку містить посилання на упакування вилучених речей до картонних коробок і в полімерний пакет.

Посилання обвинуваченого на не зазначення заяв учасників, зокрема ОСОБА_7 та інших власників квартири, зроблені під час обшуку, є безпідставними, оскільки під час обшуку були присутні слідчий, поняті, о/у СКР Хортицького ВП та особа, яка знаходилась у квартирі і якій пред`явлено ухвалу суду про обшук - ОСОБА_22 , від яких пропозицій і зауважень не надходило, а сам ОСОБА_7 та інші співвласники квартири були відсутні.

Стосовно доводів про порушення у вищенаведених протоколах огляду місця події, протоколу огляду трупу, протоколу обшуку п. 3 ч. 3 ст. 103 КПК України, то вказана норма регламентує можливість фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження у журналі судового засідання, що в даному випадку ці положення не стосується фіксації вказаних слідчих дій.

Крім того, вилучені під час проведення слідчих дій речі, постановами слідчого були визнані речовими доказами (т. 8 а.п. 226-232) та належним чином в опечатаному вигляді надавались експертам для проведення відповідних експертиз, про що свідчить розділ експертиз «опис речових доказів» (т. 8 а.п. 135, 136, 137, 141 зворотня сторінка, 146 зворотня сторінка, 150 зворотня сторінка, 155 зворотня сторінка, 160 зворотня сторінка, 165 зворотня сторінка).

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2015 року за за участю потерпілого ОСОБА_11 складений у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, фотознімок з особою ОСОБА_7 пред`явлено ОСОБА_11 разом з трьома іншими фотознімками, які не мають різких відмінностей між собою за формою, зображені особи тієї ж статі, які, в свою чергу, не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Протокол містить відомості про з`ясування слідчим, про ознаки за яким ОСОБА_11 впізнає особу та обставини, за яких він бачив особу.

Вказана слідча дія була проведена через незначний проміжок часу, тобто у той же день після скоєного кримінального правопорушення (т. 8 а.п. 236-238).

Крім того, слід зауважити, що згідно з ч. 6 ст. 228 КПК України, за необхідності, впізнання може проводитися за фотознімками, з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання.

З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

За приписами ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотриманням порядку їх здійснення, що додержані в цьому провадженні.

Такий висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 607/10537/19, провадження № 51-5838км20.

Отже, на переконання колегії суддів, зміст протоколу слідчої дії свідчить про дотримання вимог ст.ст. 228, 231 КПК України.

Надаючи відповідь на доводи сторони захисту про недопустимість висновків експертиз №№ 4093, 5216, 2866, 2867, 2868, 5128, 374, 375, 481, 376, 378, 112, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 2 статті 102 КПК України передбачено, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновки експертів, на виконання вимог ч. 2 ст. 102 КПК України, містять відомості про попередження щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків, про що свідчить підпис експертів.

Колегія суддів не вбачає порушень права на захист під час проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судово-психіатрична експертиза була проведена на підставі постанови слідчого Хортицького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.01.2016 року. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за відмову або видачу явно неправдивого висновку, про що свідчить підпис експертів. Експертиза проведена повноважними особами відповідної установи (т. 8 а.п. 214-223).

При цьому, слід відмітити, що кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язку повідомлення захисника про проведення експертизи та роз`яснення підозрюваному права на проведення зазначеної дії, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі з цього приводу, є безпідставними.

Висновки експертів ґрунтуються на доказах, які визнані судом допустимими, та під час проведення експертиз не допущено істотних порушень прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 2.6 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», п. 4.1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», керівник експертної установи безпосередньо призначає експерта для проведення відповідної експертизи.

Матеріали кримінального провадження засвідчують, що 31.03.2016 року ОСОБА_7 та його захиснику було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, вони були ознайомлені з матеріалами, відеозаписами, в тому числі, і з експертизами (т. 10 а.п. 11), та жодних заяв чи клопотань з приводу призначення експертиз, мотивованих відводів експертам, не надавали.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зокрема, в ході дослідження висновків експертів, стороною захисту не заявлялось жодних клопотань про проведення додаткової, повторної або комісійної експертиз, не надано доказів, які б вказували на сумніви щодо компетентності експертів, повноти відповідей на порушені питання, на узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертиз, на обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами провадження.

Отже, доводи сторони захисту щодо необхідності визнання ряду доказів недопустимими та виключення їх з числа доказів, є неспроможними, оскільки процесуальні дії були проведені відповідно до положень КПК України, тобто докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегією суддів не встановлено, а стороною захисту не надано таких доказів, на яких ґрунтуються доводи сторони захисту в частині доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Переконливих даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого через допущені порушення кримінального процесуального закону у ході досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять.

Зібрані під час досудового розслідування докази відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, а тому, місцевий суд, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а вина обвинуваченого у вчиненні злочинів, за наведених у вироку обставин, доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції встановив всі обставини скоєння злочинів, ретельно дослідив всі докази, що є у справі, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт вчинення злочинів знайшов підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що після нанесення ножем численних ударів ОСОБА_9 , обвинувачений, не намагався надати першу медичну допомогу, а почав наздоганяти потерпілого ОСОБА_11 , якому також спричинив ножові поранення, а згодом втік з місця вчинення злочину.

При цьому, ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 дві різані та десять колото-різаних ран в область нижніх кінцівок і лівої сідничної області, одна з яких - сліпа колото-різана рана у проекції лівої підколінної ямки, яка супроводжувалася пошкодженнями лівих підколінних вен і артерії з наступним розвитком гострої крововтрати, від якої ОСОБА_9 помер на місці події.

З урахуванням обмеженого проміжку часу конфлікту, динамічності дій, наявності у ОСОБА_7 ножа, який він мав при собі, а отже заздалегідь був озброєний, його фізичну підготовку (є майстром і тренером-викладачем повноконтактного рукопашного бою), колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_7 усвідомлював наслідки нанесення пошкоджень ножем потерпілому у підколінну ямку з пошкодженнями підколінних вен і артерії, як у життєво-важливий орган, від яких настає смерть від крововтрати, без своєчасної допомоги, та бажав її настання.

Таким чином, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , ініціатором якого був саме ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, останній діяв з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_9 та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для ОСОБА_9 завідомо такими, що потягнуть його смерть внаслідок спричинення чисельних ножових поранень.

Стосовно незакінченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_11 колегія суддів зауважує, що за механізмом нанесення тілесних ушкоджень останньому, які є аналогічними тілесним ушкодженням, нанесеним потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_11 , однак злочинний результат не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

При цьому судова колегія наголошує, що обставини справи засвідчують переслідування обвинуваченим потерпілого ОСОБА_10 і нанесення йому ножових поранень в процесі цього переслідування і лише активні дії потерпілого ОСОБА_11 , якому вдалося втекти, не дозволили довести ОСОБА_7 злочинний намір до кінця.

На переконання колегії суддів, невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини є способом захисту з метою уникнення відповідальності за скоєні злочини.

За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та як незакінчений замах на вбивство двох осіб.

Посилання обвинуваченого на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки головуючим суддею після виходу з нарадчої кімнати було оголошено лише вступну та резолютивну частини вироку, судова колегія вважає неприйнятними, оскільки Законом України від 27 липня 2022 року № 2462-IX «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану», статтю 615 КПК України було доповнено новою частиною 15, яка стосується винятково судового розгляду. Цими змінами встановлено право суду під час воєнного часу проголошувати не повний текст, а лише резолютивну частину вироку.

Зазначений закон набув чинності 25 серпня 2022 року, відповідно до нової частини 15 статті 615 КПК України суд має право після складання та підписання повного тексту вироку обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення».

З зазначеного слідує, що місцевий суд, оголосивши лише вступну та резолютивну частини вироку, діяв у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, чинного на момент проголошення вироку.

Твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції необґрунтовано неодноразово продовжував відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення наявності «відповідних та достатніх» підстав тримання його під вартою, без дослідження всіх фактів «за» та «проти» існування реального суспільного інтересу та викладення їх в ухвалі, що суперечить рішенням ЄСПЛ, у зв`язку із чим 06.10.2022 року ЄСПЛ було ухвалено рішення у справі «Горбуненко проти України», яким констатовано порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції та параграфу 1 статті 6 Конвенції, не впливають на правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів.

Стосовно посилання обвинуваченого на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції він перебував у скляній кабінці, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, оскільки він не мав можливості в повній мірі отримувати правову допомогу від свого захисника, колегія суддів зазначає, що це не відноситься до повноважень суду, а стосується умов утримання.

Вказана обставина не могла вплинути на реалізацію прав обвинуваченого та сприйняття судом доказі.

Відповідно до п. 11 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Державної Судової адміністрації України та Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 № 613/785/5/30/29/67/68, у залі судового засідання місце для тримання обвинувачених (підсудних), засуджених обладнується загородженнями відповідно до вимог державних будівельних норм.

Розгляд кримінального провадження відбувається у відповідності до ст. 318 КПК України, а саме у спеціально обладнаних залах судових засідань.

У даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_7 перебував під вартою до 10.02.2020 року.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про порушення права на захист, неможливості отримання правової допомоги обвинуваченим зі сторони свого захисника.

Перебування обвинуваченого у скляній кабіні в залі судового засідання не є порушенням прав обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в залі суду не тримався в металевій клітці, а знаходився в спеціальному місці для тримання осіб, які є затриманими в порядку ст. 208 КПК України або тримаються під вартою, - скляній кабіні.

Вид, форма скляної кабіни, в якій перебував обвинувачений під час судових засідань, є такими, що дозволяють йому безперешкодно, у постійному режимі, спілкуватись з судом, стороною обвинувачення, іншими учасниками судового процесу та конфіденційно спілкуватися із захисником.

Колегія суддів враховує, що застосований захід щодо утримання обвинуваченого в скляній кабіні в залі судового засідання, відповідає конкретній обстановці та обставинам, застосування даного заходу, обґрунтоване розумними вимогами громадської безпеки та належного здійснення правосуддя.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні «Ярослав Бєлоусов проти Росії» від 04.10.2016 року, при вирішенні питання про утримання під вартою у залі судових засідань у скляній конструкції, зазначив, що не вбачає порушень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у залі судового засідання під час розгляду даного кримінального провадження у спеціальному загородженні зі скла є правомірним.

Твердження захисника про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні заяви обвинуваченого про відвід колегії суду, є безпідставними, оскільки місцевий суд 20.01.2023 року за наслідком розгляду вказаної заяви прийняв вмотивоване рішення про відмову в її задоволенні (т. 10 а.п. 29-30), виклавши мотиви власного висновку, підстав ставити під сумнів, та, як наслідок, вважати незаконним склад місцевого суду, який здійснював розгляд даного кримінального провадження у суду апеляційної інстанції не має.

Відповідаючи на доводи захисника про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , оскільки в його діях наявний склад злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України, судова колегія зазначає наступне.

Для встановлення кваліфікації дій обвинуваченого має важливе значення встановлення виду прямого умислу за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта злочину, передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел, оскільки вчинене може бути кваліфіковане як замах на злочин лише за умови встановлення прямого визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість (неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків. При цьому, якщо винний діяв з прямим визначеним умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого або відвернення смерті внаслідок втручання третіх осіб, для кваліфікації злочину, як умисного вбивства, значення не має.

Тоді як, за альтернативного або невизначеного умислу свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний) або широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). За невизначеного умислу, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

У даному кримінальному провадженні характер застосованого насильства (нанесення ударів в область нижніх кінцівок, де розташовані вени та артерії), знаряддя злочину (ніж), свідчить про усвідомлення винним суспільно небезпечного характеру своїх дій, розуміння ним такої високої вірогідності заподіяння смерті як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_23 , що наближається до передбачення ним неминучості її настання, як результату його протиправного впливу на потерпілих. Передбачення такої високої вірогідності суспільно небезпечних наслідків завжди свідчить про бажання винного їх настання.

Умисне заподіяння смерті двом або більше особам кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за умови, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом винного. Для такої кваліфікації не має значення, яким мотивом керувався винний і чи був він однаковим при заподіянні смерті кожному з потерпілих. Якщо ці мотиви передбачені як кваліфікуючі ознаки, дії винного додатково кваліфікуються й за відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України. Наявність розриву в часі при реалізації єдиного умислу на вбивство двох або більше осіб значення для кваліфікації злочину за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України не має.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 та за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України не порушує принципу «non bis in idem», що виключає подвійне ставлення у провину (інкримінування) згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КК України, адже наслідок у виді смерті однієї людини не є обов`язковою (конститутивною) ознакою замаху на життя двох чи більше потерпілих, тому окрема кримінально-правова оцінка такого наслідку в формулі кваліфікації не є подвійним ставленням у провину. Формула кваліфікації, що включає лише ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, не відображає заподіяння смерті одній людині, яка за своїм характером є найбільш небезпечним наслідком, який є незворотним.

Встановлені місцевим судом обставини свідчать про вчинення ОСОБА_7 злочину з прямим визначеним умислом, спрямованим на заподіяння смерті як ОСОБА_23 , так і ОСОБА_11 , при цьому вбивство потерпілого ОСОБА_23 було доведено до кінця, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 та за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, є правильною.

Такі висновки суду першої інстанції кореспондуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 28.09.2020 року у справі № 640/18653/17-к, провадження № 51-543кмо20, та у постанові Касаційного кримінального суду від 07.12.2022 року у справі № 295/4942/20.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо, при цьому, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Верховний Суд України неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі, й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

Відповідно до положень п.п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому, якщо винна особа відмовилась від вбивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Колегія суддів приймає до уваги обставини спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому ОСОБА_11 , а саме безпосередньо після нанесення тілесних ушкоджень з застосуванням ножа потерпілому ОСОБА_9 , без розриву у часі та з висловлення ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_11 погроз фізичної розправи із демонстрацією ножа, подальшим переслідуванням потерпілого ОСОБА_11 з одночасним нанесенням ножових поранень.

Отже, характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_7 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, чисельність ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_11 , механізм їх спричинення, знаряддя злочину, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого, однак злочинний результат (смертельний наслідок) не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та як незакінчений замах на вбивство двох осіб.

Судова колегія зазначає, що за схожих фактичних обставин, викладених у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 263/5194/15-к, провадження № 51-1628км18, дії засудженої особи щодо спричинення тілесних ушкоджень у ліве стегно, знайшли аналогічну кваліфікацію.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку. Вид та розмір покарання стороною захисту не оспорюються.

Одночасно судова колегія, з приводу заявленої захисником апеляційної вимоги щодо призначення нового судового розгляду провадження в суді першої інстанції, зауважує, що останній, висуваючи таку вимогу, не вказує на визначені підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для нового судового розгляду, підстав для чого не встановлено при апеляційному розгляді.

До того ж, колегія суддів наголошує на наявності рішення Європейського суду з прав людини на користь ОСОБА_7 , яким зокрема констатовано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внаслідок тривалого розгляду кримінального провадження, що, у випадку призначення нового судового розгляду провадження в суді першої інстанції, потягне за собою порушення такої загальної засади кримінального провадження як розумність строків судового провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень судом першої інстанції матеріального та процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні оскаржуваного вироку, а тому всі апеляційні доводи сторони захисту є неприйнятними і, відповідно, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, що, в свою чергу, обумовлює залишення вироку місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4