Справа № 180/1028/23
У Х В А Л А

12 червня 2023 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Марганець, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000689 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , де обіймає посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони, у військовому званні «старший солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2023 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000689 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, з угодою про визнання винуватості від 30 травня 2023 року.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи у місці дислокації вказаного територіального центру комплектування ( АДРЕСА_2 ), всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 17, 30, 31, 35- 38, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548- XIV, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, умисно посягаючи на встановлений порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості, порушуючи військову дисципліну, відчуваючи безкарність, знаючи, що накази начальників він зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк, а також розуміючи, що прийняття участі у відсічі збройної агресії Російської Федерації проти незалежної, суверенної України є основним обов`язком військовослужбовця Збройних Сил України - після доведення 15 квітня 2023 року близько 07 год. 30 хв. командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_6 письмового наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_7 від 15.04.2023 №107, який відданий на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 14 квітня 2023 року №101-рс, вчинив не виконання наказів щодо вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , не прибувши до місця нової служби до теперішнього часу, що призвело до підриву бойової готовності військової частини НОМЕР_1 в цілому в умовах збройної агресії Російської Федерації проти незалежності, територіальної цілісності та суверенітету України, чим вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення).

Згідно обвинувального акту вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України - непокора, вчинена в умовах воєнного стану.

30 травня 2023 року між прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000689 від 29 травня 2023 року у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням - прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36,37 КПК України надані повноваження прокурора, з одного боку, та підозрюваним - ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника - ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, в приміщенні службового кабінету адміністративної будівлі Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний - ОСОБА_4 згідний з кваліфікацією злочину по ч.4 ст.402 КК України; під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині, сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 по ч.4 ст.402 КК України, з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді: у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік із відрахування в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

При погодженні виду і розміру покарання сторона обвинувачення вважає підставами, що пом`якшують покарання передбачені ст.66 КК України та є підставою для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання винуватості. Враховано особу підозрюваного, який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, має захворювання за ст. 616, 30б, 49а, 23б графи II Розкладу хвороб затвердженого Наказом МОУ № 402 від 2008р. (є обмежено придатним для проходження військової служби).

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлені.

Прокурор в судовому засіданні просив суд затвердити угоду, пояснив, що кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР за № 0000476, 17 квітня 2023 року, відносно чотирьох осіб, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 по ч.4 ст. 402 КК України. Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, матеріали відносно нього виділені в окреме провадження, внесені до ЄРДР за № 0000689 та укладено угоду про визнання винуватості. Матеріали відносно ще однієї особи також виділені та направлено до суду, рішення стосовно ще двох не прийнято. Через захисника надав матеріали кримінального провадження для огляду у судовому засіданні.

Обвинувачений пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, однак він не зміг виконати наказ через те, що звернувся до лікарні з приводу захворювання серця. Угоду просив затвердити.

Захисник в судовому засіданні просив суд затвердити укладену угоду, угода була підписана у його присутності, наслідки укладення угоди обвинуваченому роз`яснені, міра покарання узгоджена, право на захист на досудовому слідстві не порушено.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника суд вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору з наступних підстав.

Частиною 7ст.474КПК України передбачено обов`язок суду відмовити в затверджені угоди вразі якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону…

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

Пунктами 1, 6 ч. 7 ст. 474 КПК України визначено необхідність перевіряти угоду на відповідність вимогам КПК України (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (щодо правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке є більш тяжким, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; узгодженої міри покарання та/або звільнення від його відбування) та на відсутність фактичних підстав для визнання винуватості. Водночас ч. 4 ст. 291 КПК України заборонено надавати до суду матеріали досудового розслідування до початку підготовчого судового провадження і в ході судового засідання суд лише витребовує матеріали для з`ясування добровільності укладення угоди, а не докази на підтвердження висунутого особі обвинувачення. Отже, у судовому провадженні на підставі угод суд не досліджує докази, не здійснює їх оцінку, оскільки межі розгляду встановлюються лише змістом угоди, а отже, суд не має права перевіряти фактичні обставини вчиненого правопорушення. Таким чином, дії суду зводяться до перевірки угоди на відповідність формальним вимогам, встановленим ст.ст. 471, 472 КПК України.

Тому заслуговує на увагу твердження про обов`язок доказування зазначених вище обставин судом, оскільки у ст. 474 КПК України вживаються словосполучення: «повинен з`ясувати», «зобов`язаний переконатися», «суд перевіряє угоду». Однак цей обов`язок має дещо усічений характер. Суд не має права збирати докази для встановлення цих обставин, але він зобов`язаний перевірити ці докази шляхом дослідження витребуваних документів.

Стаття 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000689 доданого до обвинувального акту, досудове розслідування відносно ОСОБА_4 проводилося в рамках іншого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000476 від 17 квітня 2023 року.

В судовому засіданні встановлено, що в рамках кримінального провадження за №0000476 від 17 квітня 2023 року здійснювалось досудове розслідування відносно чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 по ч.4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, непокора, вчинена в умовах воєнного стану, як один із кількох військовослужбовців, котрий визнав свою вину, в рамках розслідування кримінального провадження №.0000476 від 17 квітня 2023 року.

Тобто, затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ОСОБА_4 та прокурором в рамках кримінального провадження №0000689 від 29 травня 2023 року, яке виділене в окреме провадження, і набрання вироком законної сили прямо впливатиме (порушуватиме) на права осіб, матеріали відносно яких перебувають у провадженні №.0000476 від 17 квітня 2023 року, оскільки у вироці буде сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним, що нестиме пряму доказову базу по кримінальному провадженню №.0000476.

Крім того, зі змісту статті 472 КПК України вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

Однак, слід зазначити, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання, не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, в тому числі, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 березня 2003 року №7, визначаючи ступінь тяжкості, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також, із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, характер та ступінь тяжкості наслідків).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам закону та не відповідають інтересам суспільства.

Разом з тим, доходячи згоди про призначення покарання ОСОБА_4 за обставин, зазначених в угоді, прокурор при вирішенні питання про призначення міри покарання не врахував вимог ст. 65 КК України і узгодив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і є явно несправедливим. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про узгодження покарання, прокурор не дотримався вимоги вищевказаного закону та вимог ст. 69 КК України і узгодив покарання нижче від нижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст. 402 КК України, що явно протирічить постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року ''Про практику призначення судами кримінального покарання''.

Застосування ст. 69 КК України при узгодженні покарання прокурор, зокрема, мотивував тим, що підозрюваний активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав винуватість.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", - позитивна характеристика, наявність захворювань, відноситься до даних про особу, а не до обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням яких може застосовуватись ст. 69 КК України а тому, суд вважає, що прокурор безпідставно врахував ОСОБА_4 ці обставини як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та мають пом`якшити призначене йому покарання.

До обставин, передбачених ст. 66 КК України відносяться щире каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю кримінального правопорушення і є однією обставиною, що пом`якшує покарання, передбаченою п.1.ч.1 вказаної статті.

Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, однією з кваліфікуючих ознак якого є «вчинене в умовах воєнного стану».

Тобто матеріальний закон несе пряму заборону у застосуванні ст. 69 КК України за злочини, вчинені в умовах воєнного стану.

Тому суд приходить до висновку, що узгоджене сторонами покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання через застосування ст. 69 КК України, у зв`язку з чим угода не підлягає затвердженню.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Вчинений ОСОБА_4 злочини, пов`язаний із вчиненням в умовах воєнного стану, санкція статті якої передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі та, відповідно до вимог ст. 12 КК України він відноситься до категорії тяжких злочинів.

Оскільки умови укладеної 30 травня 2023 року між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним - ОСОБА_4 , з іншого боку, угоди про визнання винуватості суперечать вимогам закону, не відповідають інтересам суспільства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб, то підстави для затвердження угоди судом відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу, а тому, враховуючи, що угода про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором була укладена під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000689 від 29 травня 2023 року, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314,316,371,372,468-474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30 травня 2023 року між прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000689 від 29 травня 2023 року у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням - прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36,37 КПК України надані повноваження прокурора, з одного боку, та підозрюваним - ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника - ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України - відмовити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000689 від 29 травня 2023 року, відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Суддя: ОСОБА_1