У Х В А Л А

26 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлене в рамках розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2022 за №0001462, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185 та ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вказане кримінальне провадження.

26 квітня 2023 року прокурором ОСОБА_3 через канцелярію суду подано клопотання, в якому просить суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обраний раніше запобіжний захід закінчується. При цьому, на думку прокурора, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції сторони захисту та сторони обвинувачення з приводу заявленого клопотання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання про продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Пояснив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3,4 ч.1 ст. КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконного впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом передання інформації по цьому кримінальному провадженню іншим обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Також прокурор наголосив на існуванні ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачений раніше був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 вирішення клопотання залишили на розсуд суду.

Дослідивши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, щодо ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування та на стадії судового розгляду слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відомості щодо особистості ОСОБА_5 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в загальному порядку для вирішення питання про обрання та продовження застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з положень ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку дії тримання під вартою здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Також, на думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів.

Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких (ч. 4 ст. 187 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ним показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаної особи до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Слід також врахувати, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, у зв`язку з чим в суду є підстави припускати, що останній може впливати на потерпілого шляхом залякування та здійснення насильницьких дій.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо заявленого прокурором в судовому засіданні ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, то суд такий не оцінює, так як прокурор не виконав вимоги ч.2 ст.185 КПК України та не доповнив клопотання у встановленому законом порядку.

Отже, на думку суду, враховуючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі існують підстави для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу. Також суд наголошує, що наразі саме цей вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає особистості обвинуваченого, який раніше був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2022 за ч.2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, інкримінований йому злочин ймовірно вчинив в період іспитового строку, та встановленим обставинам - наявності ризиків, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. Приймаючи таке рішення, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України також перевірив характеризуючи відомості щодо особистості обвинуваченого.

Обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд враховує те, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обрання обвинуваченому домашнього арешту є неможливим, так як останній не має постійного місця проживання на території м. Ужгород, тимчасово як внутрішньо переміщена особа до моменту затримання мешкав в спорткомплексі загального користування «Юність», що за адресою м. Ужгород, вул. М.Заньковецької,5. Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки є неможливим з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, що не забезпечить належне виконання обвинуваченим обов`язків.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Вирішення питання щодо розміру застави.

Щодо питання визначення розміру застави, то відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Враховуючи п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи існування встановлених вище ризиків, суд приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до: 24.06.2023 року включно.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - не визначати.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та діє до 24.06.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_11