Справа № 466/2999/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/438/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режим відеоконференції, кримінальному провадженні № 0000150 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28.04.2023 року, зокрема відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.307 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м.Львова від 28.04.2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та зокрема продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - з 28.04.2023 року до 26.06.2023 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначено.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою : АДРЕСА_1 .

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції необгрунтованою через невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Невідповідність висновків суду полягають у тому, що такі висновки не підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що ризики на які в клопотанні покликається прокурор зазначаючи, що такі не зменшилися, є безпідставними, оскільки вони відпали через відсутність таких ризиків і суд цього до уваги не взяв, хоча вони могли суттєво вплинути на його висновок.

Апелянт вважає, що у клопотанні прокурором не підтверджено жодним доказом обґрунтованість ризиків, зокрема не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та не уможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 збирається належним чином виконувати обов`язки, які на нього будуть покладені у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід. Він не буде ухилятися від виклику до суду; має постійне місце проживання де зареєстрований; раніше не судимий; має міцні соціальні зв`язки: маму, сестру, п`ятеро братів, малолітню дитину, яка потребує догляду та лікування і тому він обвинувачений ОСОБА_7 подавав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт цілодобово.

Апелянт наголошує, що суд взяв до уваги доводи сторони обвинувачення та відхилив докази сторони захисту, відтак висновок суду не підтверджується належними доказами. Крім того до клопотання прокурором не було долучено відомостей які б містили виклад обставин, які б свідчили про заявлені ризики та те, що такі не зменшилися, як покликається прокурор, або з`явилися нові.

Апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції , а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що у даному кримінальному провадженні обвинувачуються четверо осіб - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Кожному визначений свій вид запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 на підтвердження доцільності зміни запобіжного заходу на більш м`який, не надав суду першої інстанції необхідних документів та доказів, які б свідчили про підставність такої заміни.

Доводи сторони захисту та обвинувачених не спростовують доводів прокурора, не перевищують суспільного інтересу у справі, який також полягає і у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, встановленні істини у справі, забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків.

Суд першої інстанції вважає, що продовжують існувати ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - відсутні. Зважаючи на викладене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, слід продовжити строк тримання під вартою без визначення застави з врахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу. Суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, міркування прокурора про залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Судом встановлено, що на даний час, існують вагомі докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2, 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, та за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 повністю дотримався вимог ст.ст.177, 183, 194, КПК України, які передбачають порядок обрання та продовження підозрюваному та/або обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скерований до суду, що не виключає, у випадку зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, можливості обвинуваченого переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованому ОСОБА_7 , також враховано тяжкість можливого покарання за скоєне та даних про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому суд вважав за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого не спростували в суді першої інстанції доводів прокурора, не перевищили суспільного інтересу у справі, який також полягає і у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, встановленні істини у справі, забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - відсутні.

З врахуванням апеляційних вимог колегії суддів апеляційної інстанції вважає, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому погоджується з думкою суду першої інстанції про необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційні вимоги сторони захисту про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу з призначенням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції

Як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28.04.2023 року у кримінальному провадженні №№ 0000150, зокрема відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.307 КК України, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.06.2023 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий:

Суддя: