Справа № 301/2085/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.09.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/326/23 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 14.06.2023.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння вказаною земельною ділянкою, ОСОБА_5 звернувся із заявою щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, надавши витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію персональних документів - паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду виданих на ім`я ОСОБА_5 , до державного реєстратора Зарічанської сільської ради Іршавського району ОСОБА_7 , який 26.09.2017 вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та здійснив державну реєстрацію права приватної власності.
Також ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК за № 031679 виданий 17.02.1999 на його ім`я, згідно якого йому надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5482 га за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, 30.08.2017 надав офіційний документ, який не відповідає вимогам законодавчо встановленого порядку, а саме державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК за № 031679
виданий 17.02.1999 Лозянською сільською радою народних депутатів ФОП ОСОБА_6 , для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на зазначену у ньому земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номеру.
Вищенаведене підтверджується висновками експертиз, а саме: висновком експерта № 8738 від 11.10.2022 за результатами проведення судово-технічної експертизи згідно якого відбиток печатки у графі «Голова Лозянської сільської Ради народних депутатів» у державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 031679 від 17.02.1999, виданого ОСОБА_5 , нанесений не кліше печатки «Лозянська сільська Рада народних депутатів Іршавського району Закарпатської області» та висновком експерта № 8737 від 10.10.2022 згідно якого підпис у графі «Голова Лозянської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_8 » на внутрішній стороні державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 031679 від 17.02.1999, виданого ОСОБА_5 , виконаний не ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.
01.06.2023 постановою прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування.
Згідно листа архівного відділу Хустської РДА Закарпатської області № 67/07-01 від 04.02.2022 встановлено, що в архівних документах Фонду 139 «Лозянська сільська рада» за період 1995-2000 рр. включно, відомостей про передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_5 , земельної ділянки не виявлено.
Згідно листа архівного відділу Хустської РДА Закарпатської області № 92/07-01 від 09.02.2022 встановлено, що в архівних документах 11 сесії 20 скликання Лозянської сільської ради від 23.09.1997, не виявлено рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення ОСГ.
На підставі ухвали слідчого судді від 16.02.2022, отримано доступ до оригіналу: державного акту на право власності на землю, серії номер І-ЗК 031679, виданого 17.02.1999; технічної документації, щодо встановлення (відновлення), меж земельної
Оригіналу державного акту на право власності на землю, серії номер І-ЗК 031679, виданого 17.02.1999 та рішень і документів, на підставі яких було видано вищавказаний державний акт вилучено не було, оскільки такі відсутні у приміщенні архівного відділу відділу № 3 управління з надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (колишній відділ в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області).
Під час тимчасового доступу вилучено: належним чином завірену копію реєстраційної справи на земельну ділянку за реєстраційним номером 24363976.
Виходячи з вмісту реєстраційної справи на земельну ділянку за реєстраційним номером 24363976, заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подавав ОСОБА_5 , реєстрацію здійснював держаний реєстратор ОСОБА_7 .
Реєстрація земельної ділянки здійснювалась на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серія І-ЗК № 031679 від 17.02.1999, який виданий Лозянською сільською радою, на підставі рішення 11 сесії 20 скликання Лозянської сільської ради від 23.09.1997. Акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право власності на землю за №34.
При проведенні огляду документа, а саме: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю станом на 1999 рік (Лозянська сільська рада) встановлено, що під порядковим номером № 34 17.02.2000 зареєстровано державний акт серії ІІ-ЗК № 032693 на ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_3 , на земельну ділянку площею 0, 36 га в с. Лоза, на підставі рішення Лозянської сільської ради від 23.12.1997 (12-та сесія).
Під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню 09.09.2022 в період часу з 07 год 21 хв по 07 год 38 хв на підставі ухвали слідчого від 31.08.2022, було проведено обшук за адресою АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході проведення якого останній добровільно видав: оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 031679 від 17.02.1999 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99453485, які в подальшому вилучені та упаковані до паперового конверту білого кольору з відповідними написами та підписами учасників.
Згідно висновку експерта № 8737 від 10.10.2022, підпис у графі «Голова Лозянської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_8 », виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.
Згідно висновку експерта № 8738 від 11.10.2022, відбиток печатки у графі «Голова Лозянської сільської Ради народних депутатів» у державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 031679 від 17.02.1999 нанесений еластичною друкарською формою мастичного кліше.
Відбиток печатки у графі «Голова Лозянської сільської Ради народних депутатів» у державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 031679 від 17.02.1999, виданого ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_2 , нанесений не кліше печатки «Лозянська сільська Рада народних депутатів Іршавського району Закарпатської області», зразки якої надані на дослідження.
01.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказала про відсутність достатніх мети та підстав, які відповідали б критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно. Слідчий суддя
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та накласти арешт на вказану в клопотанні земельну ділянку шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування. Посилається на ті самі доводи, які наведені у клопотанні та наполягає на тому, що вказане у клопотанні майно визнане речовим доказом. Стороною обвинувачення доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій і може бути використана для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення кримінального провадження підлягає арешту.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого,
засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя не дотрималася вказаних вимог закону та не з`ясувала належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
На думку апеляційного суду, зміст клопотання про накладення арешту на майно дає достатні підстави для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
01.06.2023 в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на земельну ділянку, слідчий суддя не дотрималася вимог, передбачених ст. 172,173 КПК України, належним чином не дослідила додані до клопотання матеріали кримінального провадження, не врахувала правову підставу для їх арешту та інші обставини провадження, а тому посилання прокурора в апеляційній скарзі з цього приводу є обґрунтованими.
Необхідність використання земельної ділянки в якості речового доказу в кримінальному провадженні, проведення певних процесуальних та слідчих дій, необхідність збереження земельної ділянки задля недопущення її незаконного перетворення (зокрема, поділу), розпорядження та відчуження на користь третіх осіб, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею не надана належна оцінка тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має вилучене майно.
Апеляційний суд визнає такими, що не ґрунтується на вимогах закону посилання слідчого судді, про правомірність набуття ОСОБА_5 земельної ділянки у власність як на підставу для відмови у задоволенні клопотання слідчого. Більш того, з цього приводу колегія суддів зауважує, що слідчий суддя на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Твердження слідчого судді про відсутність даних про належне повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, спростовано матеріалами судового провадження, згідно яких повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено з додержанням вимог ст. 278 КПК України.
На переконання апеляційного суду, клопотання слідчого і додані до нього матеріали сформовані відповідно до вимог КПК України та є достатніми для прийняття рішення.
На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.
Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості розпорядження та відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 132,170-173 КПК України, клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає до часткового задоволення.
Переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 170, 172, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 14.06.2023 скасувати.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді