Справа № 541/2744/23
Провадження № 1-кс/541/826/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2023 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання старшого слідчого СВ Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції капітан поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000958 від 03 серпня 2023 року щодо підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рачки Чуднівського району Житомирської області, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, -

Встановив:

05 серпня 2023 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000958 від 03.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 серпня 2023 року, у вечірній час ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Близько 17.23 потерпілий ОСОБА_7 , будучи раніше знайомим з ОСОБА_6 приїхав до останнього додому за місцем його проживання, де біля паркану двору вказаного домоволодіння припаркував власний транспортний засіб ВАЗ 2110 сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та почав вести з ним розмову. В ході бесіди військовослужбовець ОСОБА_6 , перебуваючи на невеликій відстані від потерпілого, почав демонструвати ОСОБА_7 у конструктивному зборі корпус ручної осколкової гранати

РГН з ударно-дистанційним запалом, яку незаконно зберігав при собі. Демонструючи вище вказану гранату потерпілому, ОСОБА_6 перекладав її з руки в руку, при цьому на декілька секунд діставав ударно-дистанційний запал з корпусу та поміщаючи її назад у вихідне положення. При цьому, військовослужбовець ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, розуміючи що корпус ручної осколкової гранати РГН з ударно-дистанційним запалом у конструктивному зборі являються вибуховим пристроєм, дістав ударно-дистанційний запал з корпусу ручної гранати РГН та кинув корпус вказаної гранати на землю, в результаті чого відбувся вибух. Своїми діями ОСОБА_6 , виконав усі дії, які вважав за необхідне для виконання свого умислу на спричинення смерті ОСОБА_7 , але смерть останнього не настала від незалежних від волі ОСОБА_6 причин. Внаслідок вказаного вибуху, у ОСОБА_7 відповідно до довідки №3537 від 03.08.2023 виданою КНП «Миргородська ЛІЛ» були спричинені наступні тілесні ушкодження: політравма, вибухово-осколкове поранення правої легені, гемопневмоторекс зправа, осколкове поранення поперекової ділянки, нейрогенний сечовий міхур, гіпоболемічний шок.

Прокурор та слідча в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення клопотання. Захисник вважав можливим та доцільним застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що ризики, зазначені в клопотанні не доведені, при цьому ОСОБА_6 має поганий стан здоров`я, потребує лікування, не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування чи суду, розкаюється у скоєному.

Підозрюваний ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Також пояснив, що потерпілий - це його друг, він йому не погрожував, а лише хизувався гранатою. Був у стані сп`яніння, не все пам`ятає.

Вислухавши думку слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000958 від 03.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №185 від 04.07.2023 призначений на посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований до списків військової частини та поставлений на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем старший солдат ОСОБА_6 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати

суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, старший солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин: в невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, за невідомих обставин знайшов корпус ручної осколкової гранати РГН із ударно-дистанційним запалом.

Після цього, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що віднайдені ним предмети, а саме корпус ручної осколкової гранати РГН з ударно-дистанційним запалом у конструктивному зборі являються вибуховим пристроєм, діючи в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, забрав їх собі, обернувши у своє володіння, тим самим незаконно придбав.

В подальшому, ОСОБА_6 в невстановлений час та спосіб, переніс вищевказані бойові припаси та вибухові пристрої, до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ), тим самим незаконно носив і зберігав при собі та в подальшому за місцем проживання вибуховий пристрій.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразились в незаконному носінні, придбанні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

03 серпня 2023 року, у вечірній час ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Близько 17.23 потерпілий ОСОБА_7 , будучи раніше знайомим з ОСОБА_6 приїхав до останнього додому за місцем його проживання, де біля паркану двору вказаного домоволодіння припаркував власний транспортний засіб ВАЗ 2110 сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та почав вести з ним розмову.

В ході бесіди військовослужбовець ОСОБА_6 перебуваючи на невеликій відстані від потерпілого, почав демонструвати ОСОБА_7 у конструктивному зборі корпус ручної осколкової гранати РГН з ударно-дистанційним запалом, яку незаконно зберігав при собі.

Демонструючи вище вказану гранату потерпілому, ОСОБА_6 перекладав її з руки в руку, при цьому на декілька секунд діставав ударно-дистанційний запал з корпусу та поміщаючи її назад у вихідне положення.

При цьому, військовослужбовець ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, розуміючи що корпус ручної осколкової гранати РГН з ударно-дистанційним запалом у конструктивному зборі являються вибуховим пристроєм, дістав ударно-дистанційний запал з корпусу ручної гранати РГН та кинув корпус вказаної гранати на землю, в результаті чого відбувся вибух.

Своїми діями ОСОБА_6 , виконав усі дії, які вважав за необхідне для виконання свого умислу на спричинення смерті ОСОБА_7 але смерть останнього не настала від незалежних від волі ОСОБА_6 причин.

Внаслідок вказаного вибуху, у ОСОБА_7 відповідно до довідки №3537 від 03.08.2023 виданою КНП «Миргородська ЛІЛ» були спричинені наступні тілесні ушкодження: політравма, вибухово-осколкове поранення правої легені, гемопневмоторекс зправа, осколкове поранення поперекової ділянки, нейрогенний сечовий міхур, гіпоболемічний шок.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється в тому що своїми вказаними вище умисними діями, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_7 , він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України.

03.08.2023р. о 19 год. 50 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

04.08.2023р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти

або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у скоєнні яких йому повідомлено про підозру.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами: рапортом щодо надходження повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_8 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_9 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_10 від 03.08.2023; постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.08.2023; протоколом огляду місця події від 03.08.2023; висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або під впливом лікарських препаратів від 04.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_11 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_12 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_13 від 03.08.2023; показаннями потерпілого ОСОБА_7 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_14 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_15 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_16 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_17 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_14 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_18 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_19 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_20 від 03.08.2023; показаннями свідка ОСОБА_21 від 03.08.2023; довідкою КНП «Миргородська ЛІЛ» №3537 від 03.08.2023; іншими доказами у своїй сукупності.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий посилається на наявність ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність

прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Слідчий суддя приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, та після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину та переховувався від органу досудового розслідування до 19 год. 50 хв. поки не був знайдений працівниками поліції, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, одна з яких є його дружиною та сусідка, та потерпілого у кримінальному провадженні, а також може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також слідчий суддя вважає доведеним ризик можливості підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки допитані під час досудового розслідування свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_6 погрожував тим, що підірве гранату, при цьому ОСОБА_6 є військовослужбовцем та має доступ до вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових пристроїв, які може в подальшому використати не за призначенням.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік, стан його здоров`я.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування обставин, що є підставою для застосування саме такого виду запобіжного заходу стосовно підозрюваного.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно клопотання задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання від вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 196, 198, 205, 219 КПК України, слідчий суддя -

Ухвалив:

Клопотання старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 19-50 год. 03 серпня 2023р. по 19-50 год. 01 жовтня 2023 року.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області.

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, захиснику, підозрюваному та слідчому, яким ініційовано розгляд відповідного клопотання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до

Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, проте відповідно до положень ст. 205 КПК України дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1