Провадження № 1-кс/592/4744/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України у кримінальному провадженні №0001673 від 24.05.2020,

з участю учасників кримінального провадження:

підозрюваного - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_6 ,

установив:

У поданій скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить скасувати рішення старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про повідомлення про підозру від 27.02.2023 ОСОБА_3 . У кримінальному провадженні №0001673 від 24.05.2020 за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та зобов`язати уповноважену особу правоохоронного органі вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про вручення письмового повідомлення про підозру від 27.02.2023 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001673 від 24.05.2020 за .2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні діянь в період з 16.12.2019 по 15.04.2020, а в період з 04.12.2015 по 03.12.2020 ОСОБА_3 був депутатом Сумської обласної ради. Крім того ОСОБА_3 02.03.2012 набув статусу адвоката, а 27.04.2016 його діяльність була зупинена на підставі заяви згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру було здійснене не Генеральним прокурором, його заступником чи керівником обласної прокуратури, тобто неуповноваженою на те особою.

Вислухавши доводи підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_4 , які підтримали скаргу та просили скасувати повідомлення про підозру, слідчого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , які вважали повідомлення про підозру ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.

У провадженні Сумського РУП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження, внесене №0001673 від 24.05.2020.

27.02.2023 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 було вручене ОСОБА_3 погоджене прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КПК України.

Питання повідомлення особи про підозру врегульоване нормами глави 22 КПК України.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вимоги до змісту письмового повідомлення про підозру закріплені у статті 277 КПК України. Так, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру.

Аналіз положень ч. 3 ст. 17 КПК, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, ч. 1 ст. 276, ст. 278 КПК України дає підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти як наявність достатності доказів для підозри особи, так і дотримання процесуального порядку вручення письмового повідомлення про підозру.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Стороною захисту у скарзі не ставилось під сумнів достатність доказів для підозри, тому відсутні підстави для перевірки слідчим суддею зазначених обставин.

Крім того, із системного аналізу глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи: прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру; складання уповноваженою посадовою особою тексту повідомлення про підозру, та його підписання; вручення тексту повідомлення про підозру.

Доводи сторони захисту про порушення процедури здійснення повідомлення про підозру, оскільки таке повідомлення було здійснене з порушенням вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, тобто не керівником обласної прокуратури, а слідчим, за погодженням з прокурором (в порядку ст. 278 КПК України) не можуть бути прийняті до уваги.

Ст. 480 КПК України встановлено особливий порядок кримінального провадження стосовно деяких категорій осіб, зокрема стосовно адвоката та депутата місцевої ради (п. 6, 7 ч. 1 ст. 480 КПК України), про що вказує сторона захисту у своїй скарзі.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру адвокату та депутату місцевої ради здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень, зокрема, адвокату, депутату місцевої ради.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що вони містять вимоги щодо порядку кримінального провадження щодо осіб, які на момент його здійснення мають відповідний статус. При цьому зазначені правові норми не містять будь-яких виключень чи уточнень щодо поширення їх дії після втрати особою відповідного статусу.

З наданої стороною захисту довідки Сумської обласної ради від 28.02.2023 №01-21/49 вбачається, що ОСОБА_3 був обраний депутатом Сумської міської ради сьомого скликання 04.12.2015 і виконував свої депутатські обов`язки до для відкриття першої сесії обласної ради восьмого скликання, яка відбулась 03.12.2020.

В той же час ОСОБА_3 було вручене письмове повідомлення про підозру 27.02.2023, тобто коли ОСОБА_3 вже не перебував у статусі депутата обласної ради, а тому у органу досудового розслідування не було підстав керуватися вимогами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, оскільки письмове повідомлення про підозру здійснювалось не депутату.

При цьому не можна прийняти до уваги доводи сторони захисту про те, що вчиняючи певні діяння у статусі депутата обласної ради ОСОБА_3 міг розраховувати на певні процесуальні гарантії, тому він має розраховувати на зворотню дію вказаних правових норм у часі, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Також безпідставним є посилання сторони захисту на рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі № 1-15/99, оскільки вказаним рішенням було встановлено, що у разі пред`явлення громадянину України обвинувачення у вчиненні злочину та/або його арешту до обрання народним депутатом України подальше провадження у кримінальній справі стосовно такого депутата може бути продовжено за наявності згоди Верховної Ради України на його притягнення до кримінальної відповідальності та/або перебування під вартою.

Тобто, цим рішенням було визначено повноваження органу досудового розслідування після отримання певною особою додаткових процесуальних гарантій внаслідок набуття відповідного статусу після початку притягнення до кримінальної відповідальності (пред`явлення обвинувачення), а ОСОБА_3 , навпаки, втратив відповідні процесуальні гарантії ще до початку притягнення його до кримінальної відповідальності.

Також безпідставними є і доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_3 в статусі адвоката та поширення на нього вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України в силу наявності такого статусу.

Як вбачається з наданого стороною захисту витягу з Єдиного реєстру адвокатів України Сумською обласною КДКА 02.03.2012 було видане ОСОБА_8 адвокатське свідоцтво №366. Право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 27.04.2016 на підставі заяви адвоката від 27.04.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність, а п. 1, 2 ст. 1 ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI протягом строку зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати, тобто починаючи з 27.04.2016, ОСОБА_8 не має права займатися адвокатською діяльністю.

Крім того, ст. 5 ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI визначає що адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Саме тому, працевлаштування на посади до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, є несумісним із діяльністю адвокатури з мотивів її незалежності від державного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим особам місцевого самоврядування заборонено займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України. В той же час, адвокат за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту отримує винагороду адвоката - гонорар (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Аналогічна заборона передбачена п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції». Підпунктом «в» п. 1 ч.1 ст.3 вказаного закону до вказаних посад віднесено роботу на посадах державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування.

Крім того, у ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI поняття «адвокат» та «особа, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю» не ототожнюються.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. З цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов`язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом. Аналогічним чином урегульовано питання щодо кола осіб, на яких поширюється обов`язок зберігати адвокатську таємницю (ч. 3 ст. 22 ЗУ від 05.07.2012 № 5076-VI).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 480 КПК України особливий порядок кримінального провадження застосовується стосовно адвоката. При цьому у вказаній нормі відсутні приписи щодо особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, на момент повідомлення ОСОБА_3 про підзору у слідчого були відсутні підстави для застосування до нього вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, оскільки він не перебував ні у статусі адвоката, ні у статусі депутата обласної ради, а отже слідчим дотримані вимоги також в ст. 6 КПК України, на порушення яких посилалась сторона захисту.

Разом з тим, необхідно зазначити, що з повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень під час перебування його в статусі депутата обласної ради. Згідно з вимогами п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 КК України, якщо кримінальне правопорушення вчинено депутатом обласної ради.

В той же час слідчому судді не надано відомостей про обізнаність органу досудового розслідування з наявністю такого статусу у ОСОБА_3 . В судовому засіданні слідчий повідомив, що дізнався про цю обставину з поданої скарги на повідомлення про підозру, а сам ОСОБА_3 пояснив, що не повідомляв зазначеної інформації слідству, оскільки не зобов`язаний був цього робити.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Таким чином, за відсутності даних про обізнаність органу досудового розслідування про наявність статусу депутату обласної ради у ОСОБА_3 на час вчинення злочину, у слідчого були відсутні підстави для передачі справи іншому органу досудового розслідування, а тому оскаржувана процесуальна дія була відповідно до вимог КПК України щодо підслідності.

За наведених вище обставин слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги захисника і скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення від 27.02.2023.

Керуючись ст. 303-307 КПК України, -

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України у кримінальному провадженні №0001673 від 24.05.2020.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1