н/п 1-кп/953/229/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу 31/1 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000988 від 10.11.2016 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має вищу освіту, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець, проходить військову службу на посаді солдата резерву у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 371 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться виділене кримінальне провадження №0000988 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 371 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 травня 2023 року дане кримінальне провадження прийнято до свого провадження суддею ОСОБА_1 , відновлено судове провадження з розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 371 КК України у виділеному кримінальному провадженні №0000988 та призначено по справі судовий розгляд.

01 травня 2023 року у судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений переховувався від суду, був оголошений у розшук, а тому і надалі може вдаватися до відповідних дій. Крім того, існує ризик того, що, будучи на волі, обвинувачений може перешкоджати судовому розгляду та впливати на свідків. Прокурор зазначила, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, крім того, просила не визначати розмір застави.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, зазначила, що ризики наведені прокурором є необґрунтованими. Просила врахувати особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, має на утримання двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем, який добровільно пішов захищати країну. Просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнає. Пояснив, що є військовослужбовцем та приїхав у звільнення до Харкова з Бахмуту. Зазначив, що не знав, що його оголошено у розшук, жодних повісток про виклик до суду йому не надходило. За місцем його реєстрації та проживання постійно перебувають батьки, які також ніяких викликів не отримували, тому він вважав, що справа відносно нього вже закрита.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що обвинувачений ухиляється від явки до суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, або може бути причетним до раніше вчинених аналогічних правопорушень, крім того, може перешкоджати судовому розгляду та впливати на свідків.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій обвинуваченого, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в судовому засіданні не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування застосування відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що матеріали відокремленого кримінального провадження не містять відомостей щодо зобов`язання явкою у судове засідання обвинуваченого, остання розписка про те, що ОСОБА_4 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи датована 16.05.2017, останній раз обвинувачений був присутній у судовому засіданні 22.09.2017, надалі в матеріалах справи відсутні відомості про надсилання на домашню адресу обвинуваченого судових викликів, відсутні ухвали про застосування до ОСОБА_4 приводу та матеріали за наслідками виконання ухвал про привід.

Тому, суд позбавлений можливості оцінити обставини повідомлення ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи належним чином та у встановленому законом порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 ОСОБА_4 оголошено у розшук, організацію виконання розшуку доручено прокурорам Харківської обласної прокуратури.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що на адресу його проживання судові виклики не надходили, і він не знав про те, що його оголошено у розшук.

В судовому засіданні під час дослідження матеріалів кримінального провадження, достатніх доказів, які свідчили б про переховування ОСОБА_4 від суду не встановлено, оскільки матеріали справи не містять підтвердження належного виклику обвинуваченого у судові засідання.

Крім того, посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 може скоїти нові злочини, не підтверджено доказами. Доказів можливого незаконного впливу на свідків в судовому засіданні прокурором не надано, з урахуванням часу який минув з часу проведення судових засідань з 2017 року до 01.05.2023 року, відомості щодо намагання здійснення впливу обвинуваченим на потерпілого та свідків у кримінальному проваджені відсутні. Жодних заяв від потерпілого або свідків щодо тиску на них матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти наобвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.1,2 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні не тяжких злочинів, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, перебуває на посаді солдата резерву у військовій частині НОМЕР_1 , а тому суд не вбачає підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Аналізуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, суд приходить до висновку, що в даній конкретній справі, дієвим заходом запобіжного характеру, застосованим до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути особисте зобов`язання із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з метою забезпечення можливості ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем, перебуває на посаді солдата резерву у військовій частині НОМЕР_1 , продовження проходити війскову службу.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 395 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу 31/1 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000988 від 10.11.2016 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Звільнити з під варти в залі суду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 місяці, тобто до 01.07.2023 включно, наступні обов`язки:

1) прибувати до суду із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із м. Харкова без дозволу суду;

3) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 про те, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід або на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в розмірі від 671 грн. до 5368 грн.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора відділу 31/1 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Встановити строк дії ухвали до 01.07.2023 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення

Суддя ОСОБА_1