Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/315/23
Провадження № 1-кп/382/83/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001247 від 12.10.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області 01.03.2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001247 від 12.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

З дотриманням положення ч. 3 ст. 35 КПК України та Розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, вказаний обвинувальний акт передано для розгляду головуючому судді Яготинського районного суду Київської області ОСОБА_1 .

В порядку ст. 314 КПК України судом призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні представником потерпілого подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору для приведення його у відповідність з вимогами КПК України. Клопотання обґрунтовано тим, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, в обвинувальному акті невірно зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Водночас, ч. 1 ст. 135 КК України не охоплює випадку, коли наступила смерть потерпілого, а тому, на думку сторони потерпілого, дії обвинуваченого вочевидь необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 135 КК України, у якій закріплено відповідну кваліфікуючу ознаку. Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, викладена в обвинувальному акті, не відповідає вимогам КПК України, КК України. Фактичні обставини справи не узгоджуються з викладеними обставинами справи та правовою кваліфікацією правопорушення. Також, зазначені в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання, не відповідають дійсності. Крім цього, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, вказані відносно ОСОБА_7 , тобто, невідомої особи, яка з незрозумілих підстав вказана прокурором в обвинувальному акті і не є особою, обвинуваченою в цьому кримінальному провадженні. Тож обвинувальний акт не відповідає вимогам п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Прокурор подав до суду письмові заперечення на це клопотання, відповідно до яких вважає, що: обвинувальний акт у повній мірі відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України; кваліфікація вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 135 КК України є вірною; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого, які зазначені у обвинувальному акті та їх відповідність фактичним обставинам справи, повинні досліджуватись під час судового розгляду справи у судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого подав письмові заперечення на клопотання, відповідно до яких вважає, що жодного факту, який би вказував на причинний зв`язок між залишенням в небезпеці постраждалого внаслідок ДТП та його смертю, представником потерпілого не зазначено і не наведено. Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що смерть особи настала внаслідок зіткнення з автомобілем та дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України та додатково за ч. 1 ст. 135 КК України. В подальшому, було встановлено, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, про що винесено відповідну постанову про закриття кримінального провадження від 27.02.2023 року. Зазначив, що смерть особи настала внаслідок ДТП, що підтверджено експертизою, і вона не може бути кваліфікуючою ознакою за ст. 135 КК України, а обвинувальний акт не може бути повернутий за невірною правовою кваліфікацією. Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Заслухавши думку учасників, вивчивши обвинувальний акт, доданий до акту реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов наступних висновків.

В силу положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Окрім цього, пред`явлене особі обвинувачення повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі.

До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001247 від 12.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Обвинувальний акт містить розділи, зокрема, "Виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими" та "Формулювання обвинувачення", які фактично є тотожними за змістом.

Так, відповідно до цих розділів обвинувального акту " ОСОБА_4 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стані, тобто у тому що 12 жовтня 2022 року, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2121», номерний знак НОМЕР_1 , під час руху неосвітленою проїзною частиною вулиці Гордієнка, в районі будинку № 11 в селі Плужники Бориспільського району Київської області, в смузі для руху в бік міста Яготин, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався вказаною смугою руху попереду в попутному напрямку".

Тобто, в цій частині "наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався вказаною смугою руху попереду в попутному напрямку" фактично включено до розділу "формулювання обвинувачення" за ч. 1 ст. 135 КК України, що не відповідає її змісту.

Поряд з цим, в судовому засіданні учасники провадження зазначили про те, що під час проведення досудового розслідування було встановлено, що смерть особи настала внаслідок зіткнення з автомобілем та дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України та додатково за ч. 1 ст. 135 КК України; в подальшому винесено постанову про закриття кримінального провадження від 27.02.2023 року за ч. 2 ст. 286 КК України, яка оскаржена до суду; на даний час, суд розглядає питання щодо законності закриття цього кримінального провадження, у зв`язку з чим витребував відповідні матеріали кримінального провадження. Проте, з огляду на повідомлені суду відомості учасниками провадження, будь-яких інших обставин дорожньо-транспортної пригоди обвинувальний акт не містить.

Натомість в обвинувальному акті далі встановлено, що "в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди". При цьому, час смерті ОСОБА_8 не встановлений взагалі.

Далі встановлено, що "безпосередньо після наїзду на пішохода ОСОБА_8 , ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2121», номерний знак НОМЕР_1 , під час руху проїзною частиною вулиці Гордієнка, в районі будинку № 11 в селі Плужники Бориспільського району Київської області, в смузі для руху в бік міста Яготин, усвідомлюючи те, що своїми діями поставив потерпілого в небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки останній в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілому допомогу, ОСОБА_4 не виконав свого громадського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не переконався чи потерпілий ОСОБА_8 потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків для останнього, не зупинив негайно транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не доставив потерпілого до медичного закладу охорони здоров`я, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не записав прізвища та адреси очевидців, не зачекав прибуття поліцейських, натомість, з метою уникнення відповідальності, залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілому ОСОБА_8 , чим порушив вимоги п. п. 2.10. а), г), д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а у разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду органи чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських».

Викладене свідчить про те, що в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за хронологією подій спочатку вказано про смерть ОСОБА_8 , а потім, тобто після його смерті, про те, що цей же потерпілий був поставлений обвинуваченим у небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки отримав тяжкі тілесні ушкодження і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Суд, не вирішуючи та не надаючи оцінку питанню кваліфікації на цій стадії провадження, разом з тим вимушений констатувати, що в обвинувальному акті до розділу "формулювання обвинувачення" прямо включено відомості щодо смерті ОСОБА_8 . Так, в цьому розділі обвинувального акту вказано: "в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди"; "смерть ОСОБА_8 настала від численних переломів кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати".

Разом з тим, стаття 135 КК України "Залишення у небезпеці" до суспільно небезпечного діяння, які є кримінальними правопорушеннями, відносить:

- завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан;

- ті самі дії, вчинені матір`ю стосовно новонародженої дитини, якщо матір не перебувала в обумовленому пологами стані;

- діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Об`єктом злочину за ст. 135 КК України є саме життя і здоров`я особи. Потерпілим від цього злочину є особа, яка характеризується сукупністю двох ознак. Так, вона: перебуває в небезпечному для життя стані; позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану. При цьому, з об`єктивної сторони злочин за ст. 135 КК України полягає у суспільне небезпечній бездіяльності, що виражається у залишенні без допомоги особи, що передбачає невжиття особою заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого, а настання суспільно небезпечних наслідків певного характеру може бути, за встановлених певних умов, підставою для кваліфікації діяння за ч. 3 ст. 135 КК України.

Разом з тим, в обвинувальному акті в частині викладення фактичних обставин кримінального правопорушення час смерті ОСОБА_8 не встановлений. Обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням встановлення обставин смерті особи в результаті ДТП та відсутності встановленого в обвинувальному акті часу його смерті, щодо того, в який саме небезпечний для життя стан обвинувачений поставив потерпілого, який час він перебував в цьому стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану. Натомість встановлені обставини про смерть ОСОБА_8 в результаті ДТП від численних переломів кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати. При цьому, наведене віднесено до розділу "формулювання обвинувачення".

Таким чином, обвинувальний акт містить відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які стосуються смерті потерпілого, натомість не містить відомостей як щодо часу його смерті, так і щодо відсутності причинного зв`язку між нею та діями чи бездіяльністю обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши зміст обвинувального акту, суд вважає, що обвинувачення, викладене в ньому, не можна визнати конкретним, а обвинувальний акт є таким, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім цього, в обвинувальному акті в розділі "обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання" в обох абзацах розділу вказана невідома особа " ОСОБА_7 ", яка з незрозумілих причин вказана в обвинувальному акті, не будучи особою, відповідно до цього ж обвинувального акту, обвинуваченою у кримінальному правопорушенні. Суд враховує, що в запереченнях на клопотання про повернення обвинувального акту від 02.06.2023 року прокурор в цій частині не зазначає про наявність можливої описки (помилки), яка б могла бути виправлена при подальшому розгляді, а лише зазначає про те, фактично не пояснюючи зазначені розбіжності обвинувального акту, що зазначені в ньому обставини (які пом`якшують та обтяжують покарання) та їх відповідність фактичним обставинам справи повинні досліджуватися при судовому розгляді справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Наведені порушення, які можуть призвести до порушення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку суду, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9 КПК України, суд визнає вказані порушення істотними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено ЄРДР за №0001247 від 12.10.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту, з урахуванням зазначених вище мотивів, підлягає задоволенню частково. Оскільки обвинувальний акт підлягає поверненню, цивільний позов залишається без розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001247 від 12.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, повернути прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області протягом 7 (семи) днів дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілому.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 09.06.2023.

Суддя ОСОБА_1