Справа № 132/485/22
Провадження №1-кп/132/124/23
Вирок

Іменем України

14.02.2023р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 07.10.2021 року відносно неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кам`яногірка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із незакінченою базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_8 ,

уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 - 07 жовтня 2021 року близько 07год.00хв. прийшов на територію домоволодіння своєї тітки ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на той момент була відсутня за місцем проживання, та знаходячись на подвір`ї вищезазначеного домоволодіння, вирішив вчинити крадіжку майна, належного ОСОБА_11 . В зв`язку із цим, ОСОБА_10 близько 07год.00хв. 07 жовтня 2021 року діючи таємно, з прямим умислом, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відчинення дверей господарського приміщення, не зачинених на замикаючий пристрій, проник до нього. Опинившись всередині господарського приміщення, ОСОБА_10 підбурений жагою до легкої наживи, діючи таємно, переконавшись, що за ним не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, виявив та незаконно заволодів бензопилою марки «OleoMac 937», вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/15243-ТВ від 25.10.2021 року становить 3433грн.33коп., та яка належить потерпілій ОСОБА_11 . Заволодівши чужим майном, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та вподальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши своїми діями потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 3433грн.33коп.

Він же, 18 жовтня 2021 року близько 10год.30хв. прийшов на територію домоволодіння своєї тітки ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на той момент була відсутня за місцем проживання, та знаходячись на подвір`ї вищезазначеного домоволодіння, вирішив повторно вчинити крадіжку майна, належного ОСОБА_11 . В зв`язку із цим, ОСОБА_10 близько 10год.30хв. 18 жовтня 2021 року діючи таємно, повторно, з прямим умислом, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом злому, за допомогою металевого лому, навісного замка дверей господарського приміщення, проник до нього. Опинившись всередині господарського приміщення, ОСОБА_10 підбурений жагою до легкої наживи, діючи таємно, переконавшись, що за ним не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, виявив та повторно незаконно заволодів велосипедом марки «Славутич», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-21/15491-ТВ від 29.10.2021 року становить 1750грн.00коп., що належить потерпілому ОСОБА_12 . Заволодівши чужим майном, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та вподальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши своїми діями потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 1750грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та пояснив, що дійсно 07.10.2021 року приблизно 07год.00хв., він прийшов на територію домоволодіння своєї тітки ОСОБА_11 , яка в той момент була відсутня за місцем проживання, та знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, вирішив вчинити крадіжку її майна. З цією метою, він шляхом відчинення дверей господарського приміщення, не зачинених на замикаючий пристрій, проник до нього всередину, де виявив бензопилу, яку викравши, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Окрім цього, 18.10.2021 року приблизно 10год.30хв. він знову прийшов на територію домоволодіння своєї тітки ОСОБА_11 , яка в той момент була відсутня за місцем проживання, та знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, повторно вирішив вчинити крадіжку її майна. З цією метою, він шляхом злому, за допомогою металевого лому, навісного замка дверей господарського приміщення, проник до нього, де виявив велосипед, який як вподальшому йому стало відомо належав ОСОБА_12 , який викрав та розпорядився ним на власний розсуд.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, подавши письмові заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, а до обвинуваченого ОСОБА_10 застосувати покарання відповідно до вимог діючого законодавства. Цивільний позов заявляти не бажають.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Відповідно до роз`яснення, викладеного в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною чи обмежено осудною належить виключно до компетенції суду.

Згідно положень статті 20 КК України, особа, визнана судом обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, а наявність у неї психічного розладу на час вчинення злочину враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

За змістом цієї норми закону, обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 6 від 04.02.2022 року, ОСОБА_10 у період інкримінованих йому дій виявляв психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня з відхиленнями в поведінці (F70.8), та не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За наявності наведеного висновку судово-психіатричного експерта № 6 від 04.02.2022 року, на підставі статті 20 КК України, ОСОБА_10 слід визнати обмежено осудним, який підлягає кримінальній відповідальності.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до частини 1 статті 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 1 (один) рік, та згідно п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесені до тяжких злочинів.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 13.10.2021 року, ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до довідки, виданої старостою Уладівського старостинського округу Іванівської сільської ради Вінницької області ОСОБА_13 за № 1343 від 28.10.2021 року, ОСОБА_10 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із своєю матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та братом ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дана обставина підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_10 № 111, складеного 18.10.2021 року комісією Уладівського старостинського округу Іванівської сільської ради Вінницької області, за яким, ОСОБА_10 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із своєю матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та братом ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Належних санітарно-гігієнічних, побутових умов проживання, виховання, навчання і розвитку дітей, матір`ю не забезпечено.

Мати обвинуваченого - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до консультативного висновку спеціаліста, наданого 28.10.2021 року лікарем-психіатром КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради ОСОБА_16 , з 2020 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом F71.

Згідно довідки-характеристики, складеної старостою Уладівського старостинського округу Іванівської сільської ради Вінницької області ОСОБА_13 за № 1342 від 28.10.2021 року, за період проживання ОСОБА_10 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , останній зарекомендував себе з негативної сторони, агресивний, неврівноважений, схильний до вчинення правопорушень.

Як слідує з листа начальника відділення поліції № 1 Хмільницького ВРП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_17 від 23.10.2021 року № 8534/218 2021, неповнолітній ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебуває.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста, наданого 21.10.2021 року лікарем-психіатром КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради ОСОБА_16 , ОСОБА_10 з 2012 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом F70.10.

За консультативним висновком спеціаліста, наданого 21.10.2021 року лікарем-наркологом КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради ОСОБА_18 , ОСОБА_10 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді, складеній 03.02.2023 року заступником начальника Хмільницького районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_19 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_10 , його спосіб життя, історію правопорушення, криміногенні фактори, які впливають на його поведінку, середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, психічний та емоційний стан, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», при призначенні засудженому покарання враховується його психічний стан, як обставина, що пом`якшує покарання.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

За пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пункту 3 частини 1 статті 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо). Висновки суду про наявність чи відсутність обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього, мають бути вмотивовані у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 : щире каяття; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; психічний стан.

Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом може бути застосоване такий основний вид покаран ня, як позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Судам треба мати на увазі, що статтею 102 КК України встановлено ряд особливостей призначення неповнолітнім покарання у виді позбавлення волі. Зокрема, покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини, - на строк до п`ятнадцяти років.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК України, з урахуванням особливостей, визначених у статті 104 КК України. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до позбавлення волі (частина 2 статті 104 КК України). Тривалість іспитового строку встановлюється в межах від одного до двох років (частина 3 статті 104 КК України з урахуванням визначеного судом строку позбавлення волі, а також даних про особу засудженого й інших обставин справи. Звільняючи неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням, суди в кожній справі мають обговорювати питання про покладення на засудженого обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, маючи при цьому на увазі, що їх перелік є вичерпним.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76, 104 КК України, з іспитовим строком в 1 (один) рік.

Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суди, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

При цьому, згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (стаття 96 КК України) - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 6 від 04.02.2022 року, ОСОБА_10 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з цього, примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_10 не можуть бути застосованими.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме бензопилу марки «OleoMac 937»; вудку зеленого кольору з написом «USA STIK 240», які згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 08.10.2021 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, а також сидіння від велосипеду, яке відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 08.10.2021 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - необхідно повернути законному власнику (володільцеві).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме сокиру з дерев`яною ручкою, яку згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 08.10.2021 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - необхідно знищити.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, накладався арешт, зокрема на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_22 від 11.10.2021 року у справі № 132/3279/21, накладено арешт на бензопилу марки «OleoMac 937»; вудку зеленого кольору з написом «USA STIK 240»; сокиру з дерев`яною ручкою, а на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 02.11.2021 року у справі № 132/3532/21, накладено арешт на сидіння до велосипеда.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_22 від 11.10.2021 року у справі № 132/3279/21, та ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 02.11.2021 року у справі №132/3532/21.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пінкту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За статтею 1179 ЦК України, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у частині 2 статті 1179 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищевказані особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Разом з цим, частиною 3 статті 1179 ЦК України визначено, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування призначалися та проводилися експертні дослідження, а саме судові товарознавчі експертизи, вартість яких згідно довідки щодо витрат на проведення експертизи до висновку експерта № СЕ-19/102-21/15243-ТВ від 25.10.2021 року становить 686грн.48коп., та довідки щодо витрат на проведення експертизи до висновку експерта № СЕ-19/102-21/15491-ТВ від 29.10.2021 року становить 686грн.48коп., а всього 1372грн.96коп.

Під час розгляду справи встановлено, що на час ухвалення вироку та вирішення питання щодо стягнення витрат у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_10 ще не досяг повноліття, а тому виходячи із вищезазначених вимог закону, встановлених судом обставин, судові витрати у розмірі 1372грн.96коп. підлягають стягненню з ОСОБА_10 , а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування судових витрат, судові витрати необхідно стягнути в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, не застосовувався.

Цивільний позов потерпілими особами не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 1 (один) рік. Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 14 лютого 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/15243-ТВ від 25.10.2021 року у розмірі 686грн.48коп., та довідки щодо витрат на проведення експертизи до висновку експерта № СЕ-19/102-21/15491-ТВ від 29.10.2021 року у розмірі 686грн.48коп., а всього 1372грн.96коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_10 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме бензопилу марки «OleoMac 937»; вудку зеленого кольору з написом «USA STIK 240», які згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 08.10.2021 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, а також сидіння від велосипеду, яке відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 08.10.2021 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - повернути законному власнику (володільцеві).

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме сокиру з дерев`яною ручкою, яку згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 08.10.2021 року, передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_22 від 11.10.2021 року у справі № 132/3279/21, на бензопилу марки «OleoMac 937»; вудку зеленого кольору з написом «USA STIK 240»; сокиру з дерев`яною ручкою, а також ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 02.11.2021 року у справі № 132/3532/21, на сидіння до велосипеда - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя