Справа №588/781/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/763/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01.12.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-19.02.2020 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, 69 КК України до виправних робіт строком на 1 рік, на підставі ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 06.01.2021 року звільненого умовно-достроково на 3 місяці 14 днів та 19.01.2021 року знятий з обліку в Тростянецькому районному секторі філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, та відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01.12.2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якій він просив вирок Тростянецького районного суду Сумської області за обвинуваченням ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання:

- За ч.3 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- За ч.2 ст.186 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст..70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.3 ст.185 КК України більш суворим покаранням за ч.2 ст.186 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки або застосувати положення ст..75 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності, призначивши іспитовий строк на 2 роки.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

-за ч. 2 с. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання за цим вироком ОСОБА_8 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання за ч. 3 с. 185 КК України більш суворим покаранням за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком визначено приєднати частину невідбутого покарання, призначеного за попереднім вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19.02.2020 року у виді 3 (трьох) місяців виправних робіт та з урахуванням положень підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, перевівши дане покарання в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання для виконання цього вироку.

ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 120 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з обвинувачених моральної та матеріальної шкоди,завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у солідарному порядку на користь ОСОБА_10 7867 грн. 00 коп. майнової шкоди та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов в іншій частині залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 1340 грн. 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 653 грн. 80 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області на речові докази.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 вважав вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вважав, що суд не в достатній мірі прийняв до уваги пом`якшуючі обставини: повне визнання вини, щире каяття в скоєному, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, дані про особу обвинуваченого, крім того, тяжких наслідків від дій обвинуваченого не настало, претензій до нього ніхто не має, обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Вказував, що за час проведення досудового слідства обвинувачений багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, він проявив щиросердне розкаяння.

Зазначав, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом з родиною, на обліку у психіатра не перебуває.

На думку апелянта суд дійшов неправильного висновку задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та порушив цивільні права обвинуваченого, оскільки фактично це приводить до неправомірного збагачення потерпілого, якому повернуть викрадені речі та стягнуть з обвинувачених 14367 грн.

Вважав, що вимоги про стягнення на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14367 грн є необґрунтованими, оскільки суду не було надано належних доказів підтвердження вартості відновлювальних ремонтних робіт на вказану суму.

Зазначав, що сума, яку просить стягнути з обвинуваченого потерпілий, не витікає з висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тому не може бути стягнута з останнього в рамках даного кримінального провадження.

На думку апелянта суд, визнаючи заявлений цивільний позов суд не врахував, що мало місце добровільне повне відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_10 шкоди.

Вказував, що суд не врахував наявні пом`якшуючі обставини: щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність; активне сприяння у розкритті злочину, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в зясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття; добровільне повне відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Вважав, що з урахуванням усіх вищевказаних обставин та характеристик суд мав можливість та законні підстави застосувати положення ст.69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 менш суворе покарання ніж передбачене санкцією ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України або застосувати положення ст.75 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції Близько 20 години 27.03.2021 року ОСОБА_9 зустрівся разом з ОСОБА_8 по вул.Озерянка у м.Тростянець Сумської області, після чого вони пішли в напрямку нежилого домогосподарства по АДРЕСА_4 , з метою вчинення крадіжки з нього металевих виробів. Близько 21 години ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, прийшли до нежилого домогосподарства, належного ОСОБА_11 , яке розташоване по АДРЕСА_4 , діючи умисно та таємно, як до власника приміщення і майна, так і до сторонніх осіб, з корисливою метою підійшли до паркану, яким огороджене подвір`я та будинок вищевказаного домогосподарства, після чого ОСОБА_8 , перебуваючи біля паркану своїми рукfvb відірвав декілька дошок з нього для вільного проходу до подвір`я домогосподарства. Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по черзі проникли до подвір`я господарства. Перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали ходити по подвір`ю та шукати металеві речі, які можна викрасти.

На подвір`ї домогосподарства ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знайшли чавунну плиту на дві комфорки з печі та чавунні слюсарні тиски, які у подальшому разом перенесли до паркану, де попередньо проникали до подвір`я. У подальшому, ОСОБА_8 підійшов до вхідних дверей, що ведуть до будинку та відчинив їх, таким чином проник до будинку, де разом з ОСОБА_9 знайшли чавунну плиту з печі на дві конфорки, 8 штук чавунних колісників, чавунні дверцята з пічки. Вищевказане майно ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 також перенесли до паркану, де проникали до подвір`я, після чого повернулись до будинку, де знайшли ковдру, яку у подальшому використали, для того, щоб перенести викрадене майно, яке перенесли до господарства за місцем мешкання ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 .

В подальшому цього ж дня ОСОБА_8 та ОСОБА_9 металеві вироби здали як металобрухт ОСОБА_12 по АДРЕСА_5 , за що отримали близько 400 грн., які витратили на власні потреби, таким чином розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Отже, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 завдали, потерпілому ОСОБА_10 , майнової шкоди в розмірі 1 510 грн.

Не зупинившись на вчиненому 28.03.2021 року близько 22 години ОСОБА_8 прийшов до місця мешкання ОСОБА_9 , де керуючись тим, що немає грошових коштів, для придбання спиртних напоїв запропонував йому вчинити крадіжку металевих речей з домогосподарства по АДРЕСА_4 , на що ОСОБА_9 погодився. Діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, обвинувачені прийшли до нежилого домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_11 , та діючи умисно та таємно, як до власника приміщення і майна, так і до сторонніх осіб, з корисливою метою підійшли до паркану, який попередньо був пошкоджений ОСОБА_8 , та через нього проникли до подвір`я домогосподарства, а далі і до будинку.

Перебуваючи у будинку вищевказаного домогосподарства ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 виявили пральну машину білого кольору, автоматичної системи, марки «Indesit» моделі W431TX та вдвох винесли її до подвір`я домогосподарства, потім до паркану, та в подальшому перенесли її до господарства за місцем мешкання ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знову повернулись до будинку розташованого в господарстві по АДРЕСА_4 , де знайшли металевий бідон об`ємом 7 л, кришку з пральної машинки з нержавіючої сталі, металевий бідон об`ємом 5 л., металевий бідон об`ємом 3 л та дві металеві алюмінієві кришки, які в руках перенесли до господарства за місцем мешкання ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 .

Цього ж дня, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 викрадені металеві речі в якості металобрухту продали ОСОБА_12 в АДРЕСА_5 , за що отримали близько 300 грн., а пральну машину, марки «Indesit» моделі W431TX продали громадянину ОСОБА_13 , наступного дня 29.03.2021 року за 67 грн., таким чином, розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , завдали потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 1794 грн.

Не зупинившись на вчиненому 30.03.2021 року близько 22 години ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_9 по вул.Озерянка в м.Тростянець Сумської області, де домовившись знову вирушиkb до домогосподарства по АДРЕСА_4 , з метою викрасти металеві речі. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб 30.03.2021 близько 23 години знову прийшли до нежилого домогосподарства, яке належить ОСОБА_11 , та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно та таємно, як до власника приміщення і майна, так і до сторонніх осіб, з корисливою метою підійшли до паркану, який попередньо був пошкоджений ОСОБА_8 , та через нього проникли до подвір`я домогосподарства, а далі і до приміщення літньої кухні, шляхом розбивання скла у вікні.

Перебуваючи у приміщенні літньої кухні вищевказаного домогосподарства ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 виявили дві каструлі з металу алюмінію, об`ємом по 3 л., каструлю з металу алюміній об`ємом 5 л., каструлю з металу алюміній об`ємом 10 л., каструлю з металу алюміній, об`ємом 8 л., поливалку з металу оцинкованого ємністю 10 літрів, металевий алюмінієвий казан з кришкою до нього об`ємом 25 літрів, а також бінокль. Крім того, із стелі літньої кухні обвинувачені зірвали алюмінієві листи у кількості 16 штук однакового розміру. Указані речі вони поклали до сумки, яку знайшли в приміщенні та винесли через отвір у парканs з господарства.

В подальшому, цього ж дня, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продали викрадені металеві речі в якості металобрухту ОСОБА_12 в АДРЕСА_5 , за що отримали грошові кошти, таким чином розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Отже, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , завдали потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 1466 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , не зупинившись на вчиненому, вчинив ще одне кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

Так, 20.08.2021 року приблизно о 23 годині 35 хвилин між знайомими ОСОБА_8 - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувалась сварка біля кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться по вул.Миру, 32,в м. Тростянець Сумської області. В цей час ОСОБА_8 помітив як його знайомий ОСОБА_14 побіг за Сторчуном ОСОБА_16 в напрямку початку вулиці Миру від кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Потім на тротуарі вулиці Миру на куті з вулицею Відродження України в м. Тростянець між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 почалась бійка, в ході якої останній штовхнув потерпілого у спину, внаслідок чого той впав на землю, а ОСОБА_14 став завдавати йому ударів кулаками обох рук в область обличчя та інших ділянок голови. В цей момент у ОСОБА_8 виник прямий корисливий умисел на відкрите викрадення сумки барсетки з невизначеним майном у ній, що була одягнута на ОСОБА_15 на ремені через плече. Реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, діючи відкрито по відношенню до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , усвідомлюючи, що його дії щодо викрадення майна будуть ними помічені, ОСОБА_8 , ігноруючи волю власника майна і нехтуючи думкою очевидців, користуючись безпорадним станом ОСОБА_15 , який продовжував лежати на землі внаслідок насильницьких дій ОСОБА_14 і не міг чинити спротив, вирвав у потерпілого, знявши надіту на ремені через плече сумку-барсетку, після чого одразу пішов з нею у руках в напрямі вказаного кафе-бару.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення зазначеної сумки-барсетки зі шкірозамінника чорного кольору вартістю 393 гривні, в якій знаходились мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 9 4164Gb Carbon Grey», вартістю 3200 гривень та грошові кошти в сумі 300 гривень. Отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, ОСОБА_8 вказані грошові кошти витратив на власні потреби, а сумку з мобільним телефоном залишив при собі.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скапги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення вимог скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи вироком суду було визнано винуватими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , разом з тим, вирок суду оскаржує тільки захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , який не погоджувався з вироком суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і просив його змінити та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки або застосувати положення ст..75 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності, призначивши іспитовий строк на 2 роки.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України і ОСОБА_9 та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з яким його захисник не погоджувався, вважав суворим і просив застосувати до нього ст.69 КК України або застосувати ст.75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, належним чином враховував обставини які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність; його активне сприяння у розкритті злочину, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття; добровільне часткове відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_10 шкоди та обставин, які обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання судом належним чином враховано тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених чотирьох епізодів кримінальних правопорушень протии власності, які належать до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком через незначний час знову вчинив нові злочини. ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано висновок органу пробації, викладений в досудовій доповіді, з якого вбачається високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та становить високий ризик небезпеки для суспільства, виконання покарання ОСОБА_8 , застосування соціально виховних заходів, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (том 1 а.с.43-46, том 2 а.с.10-22) суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства і, за існування цих же обставин та вчинення чотирьох епізодів злочинів, ураховуючи позицію потерпілого, який не просив суворого покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за частиною 3 статті 185 КК України та частиною 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк зазначений у санкції указаних статей КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, у відповідності вимог ст. ст. 50, 65 КК України, у вироку належним чином мотивував підстави прийнятого судового рішення, у зв`язку з чим доводи захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та положень ст..75 КК України, оскільки за час проведення досудового слідства обвинувачений багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, він проявив щиросердне розкаяння, ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом з родиною, на обліку у психіатра не перебуває, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Крім цього, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є також не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Судом першої інстанції встановлено обставини, що пом`якшують покарання, але цих обставин недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України та ст..75 КК України при призначенні покарання.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше судимий, відбував покарання реально, однак, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин, висновок органу пробації, викладений в досудовій доповіді, з якого вбачається високий ризик вчинення повторного злочину та на думку органу пробації застосування до особи соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Крім цього, до ОСОБА_8 було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 19.02.2020 року, але він вчинив нове кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З вироку суду вбачається, що за інкримінований йому злочин за ч.3 ст.185 КК України суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, що мінімальними покараннями за санкціями даних статтей.

Тому посилання обвинуваченого як на підстави застосування відносно нього положень ст..69 КК України, призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті інкримінованого злочину (визнання вини, щирого каяття, відсутність претензій потерпілого) та застосування положень ст..75 КК України, звільнення від відбування покаранні з іспитовим строком, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо доводів апелянта про те, що суд дійшов неправильного висновку задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та порушив цивільні права обвинуваченого, оскільки фактично це приводить до неправомірного збагачення потерпілого, якому повернуть викрадені речі та стягнуть з обвинувачених 14367 грн, то їх колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються оскаржуваним вироком суду, з якого вбачається, що суд першої інстанції, аналізуючи обставини цієї справи, характер вчиненого обвинуваченим діяння, обсяг викрадених речей, визнання обвинуваченими позовних вимог потерпілого, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_10 з урахуванням добровільно відшкодованої ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шкоди, а тому з визначив стягнути з обвинувачених солідарно 7867 грн. (14367 грн. 6500 грн. відшкодованої матеріальної шкоди) майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. З даним висновком колегія суддів погоджується повністю.

Враховуючи наведене колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 01 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4