Провадження № 11-кп/824/631/2023 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002688 від 13.09.2021 за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, неодруженого, працюючого на посаді технолога у ТОВ «Єнот-24», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в діянні останнього складу даного кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він, 13 вересня 2021 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а, де проводився демонтаж незаконних споруд працівниками КП «Благоустрій» м. Києва, підійшов до працівника поліції УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_7 , який був у форменому одязі з розпізнавальними знаками НП України, штовхнув його лівою рукою в область правого плеча, після чого потерпілий впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на заднє-внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, садна на фоні синця на задній поверхні правого стегна в верхній третині. В подальшому ОСОБА_9 наблизився до потерпілого ОСОБА_7 , скоротивши визначену дистанцію та умисно, з метою нанесення побоїв працівнику поліції, наніс декілька хаотичних ударів лівою рукою в область обличчя останнього, спричинивши потерпілому побоїв та фізичного болю.

Органами досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в діянні останнього складу даного кримінального правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що дії ОСОБА_9 були умисними, спрямованими саме на спричинення потерпілому побоїв чи легких тілесних ушкоджень, тобто що в діянні ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванню закону, який підлягає застосуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що докази надані стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженні в судовому засіданні є належними та допустимими у своїй сукупності, та поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України. Указав, що судом вибірково було надано оцінку доказам при розгляді кримінального провадження, неналежно оцінені докази сторони обвинувачення у їх сукупності, при цьому надано перевагу одним доказам та безпідставно відхилено інші. Так, прокурор указав, що суд надаючи оцінку показанням потерпілого ОСОБА_7 , взяв до уваги лише його припущення, на думку якого, ОСОБА_9 не хотів наносити йому тілесні ушкодження. При цьому, не було взято до уваги те, що через активні дії обвинуваченого, а саме поштовх, потерпілий ОСОБА_7 впав та отримав легкі тілесні ушкодження, а в подальшому ОСОБА_9 наніс декілька ударів потерпілому в область обличчя, завдавши останньому побої та фізичний біль. Також і при оцінці показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_10 не було взято до уваги його твердження про протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 щодо потерпілого ОСОБА_7 . Поряд з цим, на думку апелянта, судом не було надано належної уваги відеозапису події, де не зважаючи на інтенсивність зафіксованих подій все ж таки видно, як обвинувачений ОСОБА_9 штовхає потерпілого ОСОБА_7 , який від поштовху падає. У подальшому ОСОБА_7 піднімається і іде на зустріч ОСОБА_9 та обвинувачений наносить декілька ударів потерпілому в область голови. Вказані активні дії ОСОБА_9 , на переконання прокурора, підтверджують наявність прямого умислу на заподіяння побоїв та легких тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та не може свідчити про випадковість таких дій ОСОБА_9 . Також, апелянт указав, що показання обвинуваченого про те, що він не наносив працівнику поліції тілесних ушкоджень, а лише допомагав знайомій є безпідставними, оскільки спростовуються наявними даними на відеозаписі події, з якого слідує, що обвинувачений вчиняє активні дії щодо працівника поліції, а не рятує знайому. Щодо оцінки місцевим судом показань свідків сторони захисту то апелянт зазначив про те, що вказані показання спростовуються відеозаписом події, показаннями потерпілого, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. За наведених обставин просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік і 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: не можливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК України) судом ухвалюється виправдувальний вирок. Ухвалення вироку здійснюється внаслідок оцінки доказів, досліджених у ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ( ст. 94 КПК України). Вирок повинен відповідати засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України.

Положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. При цьому суд дотримався вимог ч. 6 ст. 22 КПК, створив необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду указаних вище вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України за результатами чого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення стороною обвинувачення поза розумним сумнівом того, що в діянні обвинуваченого є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України полягає у заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень - легких чи середньої тяжкості працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння побоїв чи тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом. При цьому, інтелектуальна ознака прямого умислу полягає у тому, що суб`єкт усвідомлює фактичну сторону своїх дій, зокрема те, що він своєю протиправною поведінкою заподіює тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків, а вольова ознака передбачає наявність бажання на їх заподіяння та настання відповідних суспільно небезпечних наслідків.

Формулюючи зміст обвинувачення, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що ОСОБА_9 13 вересня 2021 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а, де проводився демонтаж незаконних споруд працівниками КП «Благоустрій» м. Києва, підійшов до працівника поліції УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_7 , який був у форменому одязі з розпізнавальними знаками НП України, штовхнув його лівою рукою в область правого плеча, після чого потерпілий впав на землю та отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на заднє-внутрішній поверхні лівого стегна в верхній третині, садна на фоні синця на задній поверхні правого стегна в верхній третині. В подальшому ОСОБА_9 наблизився до потерпілого ОСОБА_7 , скоротивши визначену дистанцію та умисно, з метою нанесення побоїв працівнику поліції, наніс декілька хаотичних ударів лівою рукою в область обличчя останнього, спричинивши потерпілому побоїв та фізичного болю.

Разом з тим, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_9 наданих як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, він заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та показав, що 13 вересня 2021 року приблизно о 9 год. ранку він приїхав на роботу, що в м. Києві по вул. Руденка. Коли він вийшов на перерву, то побачив багато поліції і техніки, а працівники КП «Благоустрій» почали ламати споруду та забирати машини. В цей час він почув крик ОСОБА_11 та побіг до неї щоб допомогти піднятися. Поруч було багато людей та поліцейських, почалася сутичка, під час якої хтось бризнув газовим балончиком, і в цей момент, можливо, випадково він зачепив потерпілого, у зв`язку з чим той впав, перечепившись через дріт. Коли піднявся, то потерпілий намагався його затримати, а він в цей час почав хаотично розмахувати руками, намагаючись прикрити очі через розпилення газового балончику. У подальшому пішов вмити обличчя водою і його затримали працівники поліції. Жодного умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в нього не було, він лише захищав очі він газового балончика, а тому хаотично махав руками і міг в той момент випадково зачепити потерпілого.

З показань потерпілого ОСОБА_7 , наданих в суді першої інстанції та підтриманих ним в суді апеляційної інстанції вбачається, що 13 вересня 2021 року після 9 год. ранку він разом із своїм підрозділом прибув за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а, де проводився демонтаж споруд працівниками КП «Благоустрій». На місці вже була спецтехніка, зібралися люди, які не давали можливості проїхати техніці. Після того як приїхала слідчо-оперативна група і повідомила про законність дій КП «Благоустрій», вони почали забирати людей. ОСОБА_9 підбіг до них та хотів відтягнути жінку, почав її тягнути за руку і в цей момент зачепив його, оскільки він був поруч. Оскільки позаду нього був невеликий паркан (натягнутий дріт), він через нього перечепився та впав і в результаті падіння у нього були синці на стегнах. При цьому потерпілий зазначив, що якби не цей паркан, який, навіть, не було видно, він би не впав, оскільки поштовх був взагалі невеликий. Після того, як він піднявся, він намагався схопити ОСОБА_9 , однак той, випадково, чи просто відмахуючись, зачепив його головний убір. При цьому в суді апеляційної інстанції потерпілий вказав, що він впав від того, що перечепився через дріт, який був натягнутий, а не від поштовху обвинуваченого. Також вказав, що обвинувачений хаотично махав руками і зачепив його головний убор і попав по обличчю. Жодних умисних ударів обвинувачений йому не наносив.

Як вбачається з переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери працівника поліції та протоколу огляду відеозапису від 14 вересня 2021 року, з даного відеозапису не можливо чітко встановити хронологію дій обвинуваченого та потерпілого через перепони у вигляді рук чи людей, які обмежують огляд. З вказаного відеозапису неможливо й беззаперечно стверджувати, що дане відео поза розумним сумнівом підтверджує, що ОСОБА_9 умисно завдавав ударів потерпілому.

Як вбачається з показань допитаних в суді як свідка обвинувачення ОСОБА_10 так і свідків захисту ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , вказані свідки лише підтвердили ті обставини, що на місці події відбувалась штовханина, що потерпілий ОСОБА_7 впав, бо перечепився через натягнутий дріт. При цьому жоден свідок не вказував про те, що обвинувачений умисно цілеспрямовано завдавав ударів потерпілому.

Аналізуючи вищевказані показання, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , а також показанням потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вказане повністю спростовується матеріалами провадження. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідків є аналогічними, однак вони не доводять наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень при виконанні ним як працівником правоохоронних органів службових обов`язків.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що вина обвинуваченого доводиться відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. Як було зазначено вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з даного відеозапису не можливо поза розумним сумнівом стверджувати про те, що ОСОБА_9 цілеспрямовано завдав ударів потерпілому.

На переконання колегії суддів, в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду не знайшов свого підтвердження факт прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_9 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , оскільки його поведінка не може свідчити про таке бажання, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченого саме на нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень та побоїв.

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи подані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що представлені стороною обвинувачення та досліджені і перевірені судом докази не дають підстав для обґрунтованого, вмотивованого, переконливого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Доводи прокурора щодо не усунення судом першої інстанції суперечностей у доказах не є слушними, оскільки судом надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, а всі сумніви обґрунтовано оцінені на користь обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду стосовно ОСОБА_9 законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4