Справа № 183/5956/22
№ 1-кс/183/2311/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 від розгляду клопотання про відвід слідчого/прокурора, провадження №1-кс/183/2279/22 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 17.09.2022 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 перебуває клопотання про відвід слідчого/прокурора, провадження №1-кс/183/2279/22 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 17.09.2022 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

22.12.2022 р. до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява від 22.12.2022 р. від захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання про відвід слідчого/прокурора, провадження №1-кс/183/2279/22 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 17.09.2022 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи свою заяву заявник зазначає, що в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000871 від 17.09.2022 р. за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2022 р. у справі №183/5956/22 клопотання сторони обвинувачення було задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_4 строком на 60 днів.

В інтересах ОСОБА_4 через електронний суд було подано клопотання про відвід слідчого/прокурора, провадження №1-кс/183/2279/22 до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У зв`язку з цим було здійснено автоматизований розподіл слідчого судді, та справа потрапила до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 .

При цьому необхідно відзначити, що саме обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з заставою у розмірі 744300 грн. 00 коп. було об`єктивно упередженим.

Зокрема, з вказаної ухвали слідчого судді стороні захисту залишається незрозумілим:

- чому ОСОБА_4 було обрано такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, зокрема, які «високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів» забезпечуються при цьому;

- чому в ухвалі зазначено висновок про відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, незважаючи на долучення до заперечення на клопотання сторони обвинувачення доказів про зворотне;

- чому доводи сторони захисту про стан здоров`я ОСОБА_4 , наявність у неї сина 2021 р.н., її вагітність не могли переконати суд відмовити у застосуванні самого суворого виду запобіжного заходу, а саме тримання під вартою;

- чому заставу було визначено саме у розмірі 744300 грн. 00 коп., яким чином слідчим суддею було визначено матеріальний стан ОСОБА_4 при цьому тощо.

Водночас слідчим суддею не було належним чином досліджено надані стороною захисту докази. Так, посилання слідчого суду на такі докази містять явний обвинувальний ухил, оскільки необхідного роз`яснення своєї позиції слідчий суддя не надав, а замість цього виражає впевненість у вині ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення в порушення презумпції невинуватості.

У сукупності вказані обставини дають всі підстави для висновку, що слідчий суддя використовує виключно формальний підхід до розгляду справи і його дії аж ніяк не направлені на здійснення справедливого розгляду справи з забезпеченням прав та свобод ОСОБА_4 .

Отже, вказані дії слідчого судді викликають підозри щодо необ`єктивності, особистої заінтересованості та упередженості судді.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов про України», Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (Заява № 7577/02) від 03.05.2007 суд: нагадує, що «безсторонність», в сенсі п.1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти: суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Згідно з ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства с змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справи «Хаушильд проти Данії», «Фей проти Австрії») потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Якщо з`являються сумніви щодо цього, то для перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї із сторін у справі.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Для фактичного підтвердження вищевказаних процесуальних норм, зазначаємо, що обставинами, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді є створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін.

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії», від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Згідно з п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 р. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в' тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути Сумніви в неупередженості судді.

Крім того, відповідно до ст. 3 Кодексу суддівської етики суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проті України», від 28.10.1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливий питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри з недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України» суд зазначив, ще відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Керуючись, статтею 6 Кодексу суддівської етики, суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлення на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Згідно з ст. 7 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

В рішенні у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 зазначене наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (II) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24.02.1993, Series А N 255, пп. 28 та ЗО, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щ^до його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-ІІІ). (106) У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984 у справі «Де Кубі проти Бельгії», Series А, № 86). (107) Насамкінець, концепції незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі «Сасілор-Лормін проти Франції», заява № 65411/01, п. 62, ECHR 2006-ХІІІ).

Порушення судом норм процесуального права при здійсненні правосуддя, прямо вказує на порушення принципів неупередженості, безсторонності, незалежності та справедливості суду, тому, з огляду на небажання суду виконувати професійні обов`язки, вважаємо за необхідне з метою захисту своїх прав заявити відвід судді.

На цих підставах заявник просять задовольнити його заяву.

В судове засідання захисник ОСОБА_3 , підозрювана ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 , слідчий, слідчий суддя ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного.

Обставини, що виключають участь судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у статтях 75, 76 КПК України, та їх перелік є вичерпним.

Згідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Європейський суд з прав людини у пункті 66 рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10 грудня 2009 року (заява N 4785/02) вказує, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії», п. 43).

У заявленому відводі заявник посилається на порушення судом норм процесуального права при здійсненні правосуддя, а саме принципів неупередженості, безсторонності, незалежності та справедливості суду. Заявник вбачає обставини, що викликають сумнів у неупередженості судді його дії та прийняті суддею рішення під час розгляду цього кримінального провадження.

При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів заявниками не надано.

Судом не встановлено і заявником не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості судді ОСОБА_5 , зокрема, що судом вчиняються умисні дії, зокрема допущення суддею певних процесуальних порушень під час судового розгляду саме цього провадження та унеможливлювали б винесення об`єктивного рішення у справі.

Наявність у осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді при розгляді кримінального провадження не можуть бути підставою згідно із ст. 75 КПК України для відводу судді і всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням у справі.

При цьому, слід зазначити, що норми КПК України, які регулюють порядок розгляду суддею відводу іншому судді, не передбачають можливості судді, який розглядає відвід, перевіряти на предмет законності прийняті суддею, якому заявлено відвід, процесуальні рішення, аналізувати порядок їх прийняття чи надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлений захисником та обвинуваченим відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами Кримінального процесуального кодексу України, в зв`язку з чим у задоволені заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 від розгляду клопотання про відвід слідчого/прокурора, провадження №1-кс/183/2279/22 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 17.09.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1