ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1033/22 Номер провадження 11-кп/814/1306/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)" та Спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтава про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дейманівка Пирятинського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

07 березня 2019 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він за час відбування покарання дотримувався зразкової поведінки, неодноразово отримував заохочення та за висновком установи виконання покарань заслуговує на застосування до нього положень ст.81 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 07 березня 2019 року Пирятинським районним судом Полтавської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 грудня 2018 року до 06 березня 2019 року.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 грудня 2018 року о 14 годині 20 хвилин по АДРЕСА_2 з метою заволодіння чужим майном вчинив на неповнолітню ОСОБА_10 напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_10 , у ході якого підставив їй під горло клинок розкладного ножа та заволодів належним останній мобільний телефоном «Еrgo А556 Blaze» з чохлом і сім-картою, загальною вартістю 1 619 гривень 67 копійок (а.о.с.31-33).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 07 березня 2019 року, кінець цього строку 16 грудня 2023 року (з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення).

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 16 грудня 2018 року, за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

З 26 червня 2019 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що отримував догану, яка на даний час погашена, має 7 заохочень у вигляді подяк, працевлаштований, до виконання поставлених завдань відноситься сумлінно, сплатив стягнуті з нього за вироком суду витрати на суму 869 гривень 61 копійку, визнав вину у вчиненому злочині, що підтверджується даними характеристики ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 01 вересня 2020 року, 06 липня 2021 року, 02 травня 2022 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (а.о.с.44, 59, 61, а.п.3-4).

Разом з цим, процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватись із жовтня 2021 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 16 грудня 2018 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а в період часу, ближче до виникнення формальних передумов для розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії від 01 вересня 2020 року, 06 липня 2021 року через відсутність необхідного процесу виправлення засудженого було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останнього положень ст.ст.101, 82, КК України, оціночні критерії для застосування яких є нижчого рівня, від тих, що закріплені в ст.81 КК України (а.о.с.42, 57).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_8 наявні певні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання та була нестабільною. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

При цьому, ОСОБА_8 раніше звільнявся від відбування заходу примусу з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив і в період іспитового строку знову продовжив злочинну поведінку, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_8 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4