Справа 521/8852/17
Провадження 1-кп/521/97/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарями - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001686 від 23.04.2016 року відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей (доньки - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), працюючого вантажником на підприємстві «Господарочка», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

22.04.2016 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford - Transit 90Т330», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Тираспольське шосе в м. Одесі, на якій організовано двосторонній рух, по дві смуги для руху в кожному напрямку руху, які розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки.

Діючи з порушенням вимог п.п. 1.2., 2.3. (б), 11.4., 12.1., 13.1., л. 1.3 Розділу 34 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року), які вказують на те, що:

п. 1.2 «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»;

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 11.4. «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Розділ 34. Дорожня розмітка.

л. 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху;

Лінії 1.1 і 1.3 дорожньої розмітки перетинати забороняється».

ОСОБА_11 , рухаючись з боку вул. Дальницька в напрямку автодороги «Об`їзд м. Одеси», по сухому асфальтобетонному покриттю, зі швидкістю близько 62,1 км/год, не врахував дорожню обстановку, швидкість руху, як свого автомобіля, так і транспортного засобу, що рухався попереду в попутному напрямку, та проявляючи злочинну самовпевненість, не дотримувався безпечної дистанції.

При відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, ОСОБА_11 не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції до невстановленого слідством автомобіля, який рухався попереду у попутному напрямку, і швидкість руху якого була меншою, за швидкість руху керованого ОСОБА_11 автомобіля, своєчасно не відреагував на зміну дорожньої обстановки.

З моменту усвідомлення, що він вже не встигне безпечно зупинити свій транспортний засіб, або безпечно об`їхати перешкоду, ОСОБА_11 перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху зазначеної проїзній частині у зустрічному, з автомобілем «Ford - Transit 90Т330», р/н НОМЕР_1 , напрямку.

У подальшому автомобіль «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_2 , перекинувся та здійснив наїзд на автомобіль «DAEWOO Lanos», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який стояв на проїзній частині вул. Горизонтальна, готуючись до здійснення подальшого руху, з боку вул. Північна в напрямку вул. Тираспольське шосе, в м. Одесі.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, пасажира автомобіля «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_15 та водія вказаного автомобіля ОСОБА_13 доставлено до КУ «МКЛ № 11» м. Одеси, де останній від отриманих тілесних ушкоджень помер в реанімаційному відділенні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 331-1277/2016 від 27.05.2017 року, у потерпілого ОСОБА_13 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно - лицьова травма: синець лівої лобової - скроневої ділянки, верхнього та нижнього повік лівого ока, лівої величної ділянки, забійна рана верхнього повіка лівого ока, наскрізна забійна рана нижньої губи зліва, краєві поперечні переломи верхньої третини 1,2,3 зубів нижньої щелепи справа, забійна рана підборіддя зліва, множинні садна носа, перелом нижньої щелепи зліва поміж 2 та 3 зубами, перелом склепіння черепу, крововиливи під м`які оболонки мозку та мозочку, забій-розміжчення нижньої поверхні правої скроневої ділянки; закрита травма грудної клітки: садна грудної клітки справа, забій легенів, розрив нижньої частки правої легені з крововиливом в праву плевральну порожнину (70 мл темно-червоної кров`янистої рідини), забій серця, перелом правої ключиці, переломи 8,9,10-го правих ребер; закрита травма живота: розрив діафрагмальної поверхні правої частки печінки і множинні розриви капсули та тканини діафрагмальної поверхні селезінки с крововиливом в черевну порожнину (150 мл темно-червоної кров`янистої-рідини); закрита травма поясу верхньої правої кінцівки; перелом правої ключиці; травма кінцівок: садно правого плеча, садна тильної поверхні правої кисті, садно задньої поверхні лівого ліктьового суглоба, садно задньої поверхні лівого передпліччя, множинні садна тильної поверхні лівої кисті та тильної поверхні 2-5 пальців лівої кисті, забійна рана тильної поверхні проксимальної фаланги 4 пальця лівої кисті, садно зовнішньої поверхні лівого стегна, рвана рана задньо - зовнішньої поверхні лівого стегна, відкритий багатоуламковий перелом лівої стегнової кістки, множинні садна лівого колінного суглобу та лівої гомілки, садно внутрішньої поверхні правої стопи.

Множинність, характер, локалізація і механізм утворення ушкоджень (ударна дія) свідчать про те, що ушкодження у ОСОБА_13 могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди від дії виступаючих частин всередині салону автомобіля.

Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизи трупа ОСОБА_13 за морфологічними даними судово-гістологічного дослідження - з нерівномірно вираженою перифокальною клітинною реакцією - заподіяні прижиттєво, одночасно, за 24 години до настання смерті ОСОБА_13 , і таким чином, спричиненні до госпіталізації його у стаціонар.

Тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 та зазначені у п. 1 (а, б, в, г, д), які ускладнилися розвитком гіповолемічного шоку, заподіяні одночасно, за одним механізмом, складають єдиний комплекс поєднаної травми і оцінюються у комплексі, були небезпечними для життя і згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3 (б), 2.1.3 (в), 2.1.3. (л), 2.1.3 (м), 2.1.3. (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_13 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаною травмою голови, тулуба, кінцівок у вигляді перелому кісток черепу та обличчя, забою головного мозку, переломів правих ребер, розривів правої легені, печінки та селезінки, заподіяних йому при дорожньо-транспортній пригоді.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 з`явився гіповолемічний шок, що підтверджують морфологічні дані, виявлені при судово-гістологічному дослідженні та судово-медичній експертизі - нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, порушення гемодинаміки в мікроциркуляторному руслі, «шокова» нирка.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 472 від 22.03.2017 року у ОСОБА_15 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма органів черевної порожнини та тазу, у вигляді чрезкапсульного розриву селезінки, яка супроводжувалася крововиливом у черевну порожнину (500 мл крові зі згортками), переломів поперечного відростку 3 поперекового хребця зліва, крижі зліва, верхньої та нижньої гілок лівої лонної кістки, гілки лівої сідничної кістки; закрита травма органів грудної клітки у вигляді переломів поперечного відростка І грудного хребця зліва, І та III лівих ребер по навколохребтовій лінії, голівок IV та V лівих ребер, VIII та IX лівих ребер по середній пахвовій лінії; закритий перелом лівої плечової кістки в середній третині з ушкодженням променевого нерва; закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, різані та скальповані рани лобної області, лівої скроневої області, верхньої повіки лівого ока з переходом на виличну область.

Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухомого автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів, на що вказують масивність та різноманітна локалізація ушкоджень.

Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження ОСОБА_15 до лікарні, і таким чином, могли бути заподіяні 22.04.2016 року.

Описані ушкодження, згідно з п. 2.1.3 «л» "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, обставини правопорушення, які викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що дійсно 22.04.2016 року куруючи автомобілем «Ford - Transit» рухаючись з боку вул. Дальницька в м. Одесі в напрямку автодороги «Об`їзд м. Одеси», будучи тверезим, допустив порушення правил дорожнього руху. Внаслідок зупинки автомобиля, який рухався попереду з метою пропуску пешеходів, він почав різко гальмувати та його автомобіль відкинуло на зустрічну смугу, де й сталося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», під керуванням водія ОСОБА_13 та пасажира ОСОБА_15 . Заявлені цивільні позови визнає частково, зазначив, що на досудовому слідстві він пропонував потерпілим гроші, але вони відмовились. Кваліфікацію своїх дій не оспорює, з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, у вчиненому щиро кається.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні заявлені цивільні позови просив задовольнити в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 , в судовому засіданні вважала, що для розгляду заявлених цивільних позовів потрібен значний час та наданим доказам має бути надана повноцінна оцінка, просила позови залишити без розгляду в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які під час судового розгляду не оспорювали фактичні обставини даного кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, впевнившись, що вони правильно розуміють зміст обставин кримінального правопорушення, суд (в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України), визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та документів, що стосуються цивільних позовів.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, а такоє їм роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Показання обвинуваченого ОСОБА_11 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. З огляду на це, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого є достовірними та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення і кваліфікує його дії за за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого та заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» встановлено, що «…при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного…».

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та необережним злочином; особу ОСОБА_11 , який є громадянином України; його вік (30 років); те, що особа має реєстрацію та постійне місце проживання; сімейний стан (одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ); позитивну характеристику за місцем проживання; те, що особа осудна, працездатна та працює, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відомостей про наявність тяжких захворювань чи інвалідності не надано; відомості щодо зловживання обвинуваченим алкогольними напоями чи наркотичними засобами відсутні; те, що особа повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та частково визнає позовні вимоги потерпілих, отже готовий нести відповідальність за вчинене; те, що згідно з медичним висновком від 22.04.2016 року у ОСОБА_11 ознак сп`яніння не виявлено, на ім`я ОСОБА_11 видане посвідчення водія у 2011 році, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався; те, що особа вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, суд погоджується з позицією прокурора в судових дебатах, та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, а також призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд не вбачає.

Поряд з тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник звернулися до суду із клопотанням про застосування до ОСОБА_11 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення останнього від відбування покарання, у зв`язку з тим, що на момент набрання Законом чинності та на даний час в нього на утриманні є двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (відносно яких не позбавлений батьківських прав), та вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

На підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань (ст. 85 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію. Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» теж передбачено, що особи на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року (який набрав чинності 07 вересня 2017 року), звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії необережного тяжкого злочину до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07 вересня 2017 року) ОСОБА_11 являється особою, яка не позбавлена батьківських прав та на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має двох дітей, яким не виповнилося 18 років.

Відповідно до п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (ч. 2 ст. 286 КК України).

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_11 судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за відсутності будь-яких обтяжуючих обставини, тобто на момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, він не перебував.

Згідно рекомендацій, викладених у постанові № 14 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

Отже, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності, і підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 раніше не судимий, тому амністія до нього раніше не застосовувалася.

ОСОБА_11 вчинив злочин 22.04.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

З урахуванням викладених обставин та вимог Закону, а також, думку прокурора про можливість звільнення ОСОБА_11 від основного та додаткового покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_11 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», отже підлягає звільненню від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання в силу п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 року.

Разом з цим, судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_11 наслідки застосування амністії, а саме, про те, що в подальшому протягом наступних десяти років амністія до нього не може бути застосована.

На стадії досудового розслідування потерпілими та прокурором цивільні позови не пред`являлись.

Лише під час судового розгляду були заявлені цивільні позови про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 матеріальних збитків та моральної шкоди.

З огляду на те що за згодою учасників провадження судом було прийнято рішення про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, висновки суду про необхідність застосування до ОСОБА_11 положень п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також враховуючи те, що для об`єктивного, повного та достовірного дослідження заявлених потерпілими позовних вимог потрібен значний час та вивчення усіх доказів та матеріалів справи, суд вважає, що дане питання має бути предметом безпосереднього дослідження в порядку цивільного судочинства.

Кримінальне провадження перебувало на розгляді тривалий час з незалежних від суду обставин (неявки учасників кримінального провадження (в тому числі прокурора), відкладення судових засідань за клопотанням учасників кримінального провадження з різного роду причин, карантині обмеження щодо COVID-19, введення на всій території України правового режиму воєнного стану, (аварійні) вимкнення світла через пошкодження агресором об`єктів енергетичної інфраструктури тощо).

Арешт по кримінальному провадженню не накладався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 .

Відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання до суду не надходило.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України ст.ст. 1, 9, 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 - не обирати.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди виділити в окреме провадження з подальшим розглядом в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди виділити в окреме провадження з подальшим розглядом в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на залучення експертів на загальну суму 4 624 (чотири тисячі шістсот двадцять чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Речові докази, відповідно до постанов слідчого від 05.05.2016 року, а саме:

- автомобіль «ФОРД Транзіт», реєстраційний номер НОМЕР_1 - вважати повернутим ОСОБА_20 , про що свідчить заява останнього про отримання майна;

- автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 (зберігається на майданчику тимчасового утримання за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89) повернути власнику за належністю;

- автомобіль марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3 - вважати повернутим ОСОБА_14 ;

- лазерний диск «VIDEX DVD-RW» на якому зафіксовано обставини ДТП від 23.04.2016 року, зафіксовані на відеореєстратор, встановлений на автомобілі «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3 та лазерний диск «VIDEX DVD-RW» на якому зафіксовано обставини ДТП від 23.04.2016 року з камери зовнішнього спостереження з автозаправки «WOG» за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 15 зберігати при матеріалах досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001686 від 23.04.2016 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

.