Справа №522/808/21
Провадження №1-кп/522/2724/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003069 від 12.10.2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мукачево Закарпатської області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2020 близько 20:20 години, ОСОБА_3 , маючи злочинний намір на придбання холодної зброї, зайшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де на землі, неподалік від контейнерів зі сміттям, знайшов предмет ззовні схожий на кастет.

Усвідомлюючи заборону вільного обігу холодної зброї, його караність, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу, приступив до реалізації свого злочинного умислу, піднявши, із землі знайдений кастет, ретельно його оглянув та поклав до однієї з кишень своїх штанів, після чого попрямував в напрямку вул. Катерининської в м. Одесі, таким чином придбав, шляхом привласнення знайденого, вищевказаний предмет ззовні схожий на кастет.

В подальшому, при відпрацюванні прилеглої території «Оперного театру» м. Одеси, військовослужбовцями Національної гвардії України, було виявлено ОСОБА_3 , який при появі працівників поліції почав вести себе підозріло, різко змінив напрямок руху та почав втікати, військовослужбовцями було прийнято рішення зупинити ОСОБА_3 , для з`ясування його незрозумілої поведінки та обставин.

При спілкуванні з ОСОБА_3 , останній вів себе зухвало, нецензурно лаявся в громадському місці та весь час намагався приховати вміст своєї кишень штанів, тримаючи в них руки. На запитання військовослужбовця, чи є в нього якісь заборонені в цивільному обігу речі, ОСОБА_3 відповів, що так, після чого дістав з кишені своїх штанів предмет ззовні схожий на кастет та поклав їх до низу, на землю.

У зв`язку з чим на місце події було викликано СОГ Приморського ВП ГУНП в Одеській області для проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , та вилучення даного предмету, ззовні схожого на кастет.

При проведенні огляду місця події, на асфальтованій поверхні було виявлено предмет ззовні схожий на кастет, який раніше виклав ОСОБА_3 .

Встановлено, що наданий на дослідження предмет, схожий на кастет являється кастетом, який відноситься до категорії не клинкової холодної зброї. Наданий на дослідження кастет виготовлений промисловим способом та відноситься до категорії контактної не клинкової холодної зброї ударно-дробильної дії.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив обставини, за яких він скоїв кримінальне правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету, та показав, що він дійсно 11.10.2020 року, близько 20:20 годин, знаходився на території будинку АДРЕСА_2 , де знайшов кастет, привласнивши його, після чого був зупинений працівниками поліції, які у нього його вилучили. У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Згідно висновку експерта №759-Б від 16.10.2020 року наданий на дослідження кастет є холодною зброєю.

Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.

З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 263 КК України за кваліфікуючими ознаками: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд встановив, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має постійне місце реєстрації, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, та вважає, що йому має бути призначене покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 2 роки, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.10.2020 року (справа №522/17931/20, провадження №1-кс/522/13579/20), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи холодної зброї №759-Б від 16.10.2020 року у сумі 326,90 гривень (триста двадцять шість гривень 90 копійок).

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, і призначити йому покарання у виглядіобмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 14 грудня 2022 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, яке перебуває у суді, до набрання вироком законної сили, здійснює прокурор, відповідно до ч. 3 ст. 179 КПК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.10.2020 року (справа №522/17931/20, провадження №1-кс/522/13579/20), а саме: на предмет, зовні схожий на кастет.

Речовий доказ: предмет, зовні схожий на кастет, - знищити.

Речовий доказ: DVD-диск з відеофайлом в кількості 1 шт., - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертизи холодної зброї №759-Б від 16.10.2020 року у сумі 326,90 гривень (триста двадцять шість гривень 90 копійок).

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6