07.12.2022 Справа № 756/3572/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3572/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду в м. Києві на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000590 від 15.04.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , офіційно непрацевлаштованого, маючого середню освіту, неодруженого, раніше неодноразово судимого:

вироком Оболонського районного суду міста Києва від 25.12.2014 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 3 місяці на підставі ст. 75 КК України (справа №756/9001/14-к);

вироком Оболонського районного суду міста Києва від 11.11.2015 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 25.12.2014 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць (справа №756/4643/15-к);

вироком Подільського районного суду міста Києва від 15.04.2016 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці (справа №758/1246/15-к). 29.12.2017 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк призначеного покарання 7 місяців 6 днів;

вироком Оболонського районного суду міста Києва від 05.09.2019 за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців (справа №756/12547/18),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 26.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 30 діб.

Водночас, судом установлено, що 15.04.2022 приблизно о 16:28 ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 48б, де побачив малолітнього ОСОБА_5 , який тримав у руках мобільний телефон марки «Realme 5 RMX 1911» світло пурпурного кольору (S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ-1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_3 ) вартістю 2 820,00 грн. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно в умовах воєнного стану. Надалі, реалізуючи свій вищевказаний умисел, ОСОБА_3 підійшов до малолітнього ОСОБА_5 та умисно з корисливих мотивів під приводом необхідності зателефонувати у власних цілях попросив в останнього мобільний телефон, на що ОСОБА_5 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_3 , передав належний йому мобільний телефон.

Продовжуючи реалізовувати свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_3 , тримаючи в руках належний ОСОБА_5 мобільний телефон, почав іти з місця вчинення злочину та на викрики ОСОБА_5 повернути вказаний його мобільний телефон не реагував, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 2 820 грн.

У судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_5 у присутності законного представника ОСОБА_6 повідомив, що весною 2022 року приблизно в обідній час доби (точну дату він не пам`ятає) він, разом з іншими хлопцями, які проживають поруч із ним, знаходились на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 . До нього звернувся чоловік із проханням надати йому телефон подзвонити, зазначивши, що він з тероборони, на що він ( ОСОБА_5 ) дав йому свій мобільний телефон марки Realme світло пурпурного кольору. Цей чоловік зробив вигляд, що він ніби-то комусь телефонує та став поступово відходити від нього ( ОСОБА_5 ) Він (потерпілий) став рухатись за ним, на що чоловік став бігти з належним йому мобільним телефоном в руках, а він ( ОСОБА_5 ) побіг за ним. При цьому, біжучи за чоловіком, він постійно кликав цього чоловіка, прохав його зупинитись, а потім став кликати про допомогу. Коли цей чоловік, втікаючи повернув за ріг будинку, крик потерпілого почув незнайомий чоловік, який разом з ним побіг за ОСОБА_3 , на якого малолітній потерпілий під час допиту в судовому засіданні впевнено вказав як на особу, котра того дня, взявши у нього мобільний телефон зателефонувати, почала від нього втікати. В подальшому незнайомий чоловік і затримав обвинуваченого ОСОБА_8 біля гаражів та потім останній віддав телефон в присутності працівників поліції.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, а також за дачу завідомо неправдивих показань, та приведеним до присяги, надав суду показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_3 до моменту його затримання, а також з малолітнім потерпілим раніше знайомий не був, підстав оговорювати обвинуваченого не має, при цьому показав, що 15.04.2022 приблизно о 16:30 він сидів біля будинку №46б по вул. Вишгородській у м. Києві на лавці та побачив, як біжить ОСОБА_3 , після чого через секунд 10-15 побачив, як за ним біжить дитина та голосно кричить «стій, віддай телефон». Він ( ОСОБА_9 ) відразу підхопився, на ходу підбіг до хлопчика та запитав, що сталось, на що останній повідомив, що він ( ОСОБА_3 ) забрав у нього ( ОСОБА_5 ) телефон, після чого свідок ( ОСОБА_9 ) одразу побіг за ОСОБА_3 , котрий забіг за будинок, де знаходяться гаражі, повз які проходить стежка. Перед гаражами знаходиться дитячий майданчик, де сиділи люди, у який свідок запитав, куди побіг молодий чоловік, на що вони вказали йому на гаражі. Підійшовши до гаражів, він там побачив ОСОБА_3 , який сховався між гаражами. Після чого він ( ОСОБА_9 ) витягнув звідти ОСОБА_3 , на що останній повідомив, що йому немає чого їсти, оскільки вони з матір`ю голодують, оскільки не має роботи, адже тільки звільнився з місць позбавлення волі. Після того, як він ( ОСОБА_9 ) наказав віддати телефон, ОСОБА_3 віддав викрадений телефон хлопчику, при цьому хлопчик підтвердив, що це дійсно його телефон.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, а також за дачу завідомо неправдивих показань, та приведеним до присяги, надав суду показання про те, що обвинуваченого до події кримінального правопорушення особисто не знав, а познайомився виключно у зв`язку з подією, яка мала місце під час виконання службових обов`язків, підстав оговорювати його не має та показав, що дійсно 15.04.2022 він перебував на чергуванні в екіпажі «Рубін 501», патрулюючи територією Оболонського району у місті Києві. Від чергового «Київ 55» приблизно о 16:00 отримали виклик на АДРЕСА_3 (літеру точно не пам`ятає) з приводу шахрайства. Прибувши на місце події, вони побачили ОСОБА_3 , якого затримали перехожі, які повідомили на місці, що ОСОБА_3 попросив у хлопця телефон зателефонувати, після чого почав втікати, і неподалік місця події перехожі затримали ОСОБА_3 . В подальшому на місце події було викликано СОГ Оболонського УП ГУНП у м. Києві. Він бачив, як в ході особистого обшуку у ОСОБА_3 було вилучено мобільний телефон (точну модель він не пам`ятає), оскільки ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, то пояснити мотиви вчиненого ним він не зміг, лише пояснив, що внаслідок того, що був у стані алкогольного сп`яніння не розумів, що вчиняє, каявся, плакав. При цьому, потерпілий ОСОБА_5 пояснював, що ОСОБА_3 підійшов до нього, попросив мобільний телефон подзвонити та одразу після того, як він (хлопчик) передав йому телефон, ОСОБА_3 почав тікати.
Повідомлені свідком ОСОБА_10 обставини виявлення та затримання ОСОБА_3 підтвердив в ході дачі своїх показань свідок ОСОБА_11 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, а також за дачу завідомо неправдивих показань, та приведеним до присяги, впевнено вказав на обвинуваченого, як на особу, яка була виявлена та затримана за підозрою в учиненні грабежу.

У судовому засіданні свідки (поняті) ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожен окремо, підтвердили те, що вони брали участь в якості понятого під час особистого обшуку ОСОБА_3 , затриманого в порядку ст. 208 КПК України. Кожен із указаний свідків підтвердив те, що телефон малолітнього потерпілого ОСОБА_14 було виявлено та вилучено з одягу обвинуваченого ОСОБА_3 . Крім того, кожен окремо, підтвердили показання вищевказаних свідків, що стосуються відкритого заволодіння мобільним телефоном.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнавши свою винуватість у заволодінні мобільним телефоном, не оспорюючи обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі й вартість викраденого мобільного телефону. Водночас, в частині деталізації обставин та мотивів вчиненого ним кримінального правопорушення показання суду надавати не забажав.

Крім того, під час судового провадження було досліджено та ретельно перевірено докази, зібрані в ході досудового розслідування, а також інші документи, зафіксовані у відповідній процесуальній формі, що слугували підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) з подальшим проведенням досудового розслідування та здійснення окремих слідчих дій у даному кримінальному провадженні:

витяг з ЄРДР, зі змісту якого вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України до вказаного реєстру було внесено 15.04.2022 о 19:26:57 на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення;

протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.04.2022 з додатком до нього (відеозаписом), в якому зазначено про те, що 15.04.2022 на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України по вул. Вишгородській, 46в у місті Києві було затримано ОСОБА_3 , як особу, підозрювану в учиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України (фактичний час затримання 15.04.2022 о 16:28). При цьому, останньому на виконання вимог ч. 4 ст. 208 КПК України належним чином було роз`яснено його права та обов`язки, про отримання копії протоколу свідчить підпис ОСОБА_3 . Протокол не містить будь-яких пояснень сторони захисту з приводу незгоди з його змістом, жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення сторона захисту не заявляла та не подавала.

На підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, з дотриманням положень ч. 7 ст. 223, 236 КПК України слідчим, у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , було здійснено обшук затриманої особи, ОСОБА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Redme, моделі RMX1911, який було поміщено до спеціального пакету KIV2138451, мобільний телефон марки Huawei світлого кольору, зв`язку з двох металевих та одного магнітного ключа, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чохол чорного кольору, зарядний пристрій, годинник чорного кольору, які було поміщено до спеціального пакету KIV1107335, на вказаних спеціальних пакетах здійснені відповідні пояснювальні написи та підписи учасників.

Протокол відповідає вимогам статей 104, 208 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2022, в результаті проведення цієї слідчої дії свідок ОСОБА_9 у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 серед представлених на фотознімках осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яку він затримав 15.04.2022 за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 46в приблизно о 16:20 за вчинення крадіжки телефону.

Пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає. Жодних заяв, зауважень чи заперечень учасників вказаної слідчої (розшукової) дії щодо його змісту протокол не містить;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2022, в результаті проведення цієї слідчої дії свідок ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 серед представлених на фотознімках осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яку він затримав 15.04.2022 о 16:28 за адресою: АДРЕСА_3 в за вчинення кримінального правопорушення (грабежу).

Пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням положень статей 223, 228 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає. Жодних заяв, зауважень чи заперечень учасників вказаної слідчої (розшукової) дії щодо його змісту протокол не містить;

протокол огляду предмета від 16.04.2022, в результаті проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, було проведено огляд речей, які було вилучено 16.04.2022 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , та поміщено в прозорий поліетиленовий спец пакет із написом «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» KIV2138452, на якому містяться роз`яснювальні написи нанесені кульковою ручкою синього кольору і підписи понятих, а саме мобільного телефону марки «Realme 5» (S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ-1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_3 ).

Огляд предметів проведено з дотриманням положень статей 223, 237 КПК України, а протокол, складений за результатами проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, відповідає положенням статей 104, 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, який сумніву в суду не викликає;

ксерокопія пакування мобільного телефону марки «Realme 5» (S/N: НОМЕР_1 , ІМЕІ-1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_3 );

висновок експерта від 03.05.2022 №1074/22, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефона марки «Realme 5» моделі RMX1911, виробництво Китай, 12/2020 року, з урахуванням зносу, станом на 15.04.2022 становить 2 820 грн.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що за результатами судового розгляду повністю доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог положень ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 має середню освіту, неодружений, має офіційне місце реєстрації та місце проживання в місті Києві, за місцем проживання характеризується формально негативно, на момент вчинення злочину не працював, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимості незняті і непогашені у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення знову вчинив корисливий тяжкий злочин проти власності, на спеціальних обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання відповідно до статей 66, 67 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд не встановив.

Неможливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, «щире каяття», про яку зазначено в обвинувальному акті та про наявність якої наголошувала сторона захисту, обґрунтовується наступним.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Водночас, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 лише формально зазначив, що визнає свою винуватість у вчиненому, при цьому давати показання щодо обставин вчинення злочину не забажав, під час судового розгляду поводився зухвало, перед потерпілим та законним представником потерпілого з приводу вчиненого ним грабежу не вибачився, під час допиту на пропозицію головуючого жодних показань щодо кримінального провадження не надав, на запитання прокурора та захисника відмовився відповідати, лише зазначив, що не оспорює обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто жодних активних дій в ході судового розгляду не вчиняв та не сприяв повному та швидкому судовому розгляду.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так само, неможливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, «активне сприяння розкриттю злочину», про наявність якої наголошувала сторона захисту, обґрунтовується наступним.

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Водночас, за результатами судового розгляду жодних обставин, які свідчили б про активність та ініціативність обвинуваченого ОСОБА_3 у сприянні органу досудового розслідування в розкритті вчиненого кримінального правопорушення судом не встановлено та матеріали кримінального провадження таких відомостей не містять. При цьому, саме завдяки небайдужості перехожих громадян, які перебували в той час поблизу, ОСОБА_3 був затриманий майже на місці вчинення злочину й відкрито викрадене майно було повернуто потерпілому після прибуття працівників поліції.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд не встановив.

Неможливість врахування обставиною, що обтяжує покарання, про яку зазначено в обвинувальному акті, «вчинення злочину в умовах військового стану» суд не враховує з огляду на наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 67 КК України «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» визначено як обставину, що обтяжує покарання. Тобто, винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує наи?більш несприятливии? для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищении? ступінь суспільноі? небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 67 цього Кодексу в разі, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Враховуючи, що вчинений ОСОБА_3 злочин кваліфікується судом за кваліфікованим складом «грабіж, вчинений повторно в умовах воєнного стану», така кваліфікуюча ознака прямо передбачена в диспозиції ч. 4 ст. 186 КК України, а тому наявність такої кваліфікуючої ознаки злочину, що впливає на його юридичну кваліфікацію, унеможливлює її повторне врахування судом при призначенні покарання та визнання обставиною, що його обтяжує.

Що стосується позиції прокурора в судових дебатах про визнання судом обставиною, що обтяжує покарання, «вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини» відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 67 КК України, то суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують та/або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення при формулюванні висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, визнаного судом доведеним, інкриміновано відрите викрадення мобільного телефону, належного малолітньому ОСОБА_5 вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Водночас, суд вважає, що визнання обставини «вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини» відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України, оскільки про наявність такої обставини у кримінальному провадженні не зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Разом із тим, вищевказане підлягає врахуванню при призначенні покарання в сукупності з характером, цінністю суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкістю наслідків, способом посягання, формою і ступеню вини, наявністю або відсутністю кваліфікуючих ознак тощо.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, зваживши на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження (характер злочину, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, а також його спосіб), суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч. 4 ст. 186 КК України з його реальним відбуванням. Підстав для призначення покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України суд не вбачає.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Приймаючи рішення щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, з огляду на положення статей 177, 178 КПК України, дані про його особу, суд вважає правильним запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.
Залік досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Відповідно до вимог статей 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування судовим експертом ОСОБА_19 проведено судову-товарознавчу експертизу від 03.05.2022 №1074/22, та відповідно до звіту про фактичні затрати на проведення цієї експертизи вартість виконаних робіт склала 180 грн.
Водночас, виходячи з того, що вищезазначений експерт не є експертом державної установи, судові витрати на проведення вказаної експертизи в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись положеннями статей 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15.04.2022 (момент фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази у кримінальному провадженні:
«Realme 5» (S/N: 3505fcb7, ІМЕІ-1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_3 ) модель RMX1911, який було передано законному представнику потерпілого ОСОБА_6 на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили залишити потерпілому за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1