Справа № 364/830/17
Провадження № 1-кп/364/4/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників Білоцерківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11
захисника обвинуваченого ОСОБА_12 ,
потерпілої ОСОБА_13 ,
представника потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
судового розпорядника ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Володарка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Яблунівка, Білоцерківського району Київської області, працює головою Ставищенської районної організації профспілки працівників науки та освіти України, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що 21.02.2013, близько 08 години 00 хвилин, він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись по проїзній частині вулиці Наумова в с. Василиха, в напрямку смт Ставище, в порушення вимог п. 2.3б та п. 2.3д ПДР України, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виявленні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля із пішоходом ОСОБА_17 , який рухався в шерензі разом із двома іншими пішоходами йому назустріч в його смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_17 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Ставищенській ЦРЛ Київської області. Згідно висновку експерта, смерть ОСОБА_17 настала від внутрішньої травми, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Виявлені ушкодження у своїй сукупності, в даному випадку, призвели до настання смерті потерпілого. Усі виявлені ушкодження виникли незадовго до настання смерті, від дії тупого предмету або при ударі об нього і могли утворитись при ударі автомобілем, що рухався. Виявлені ушкодження у своїй сукупності стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя під час утворення. Висновком експерта № 97 від 29.05.2013 встановлено, що в заданій дорожній ситуації слід при заданих вихідних даних, при швидкості автомобіля ВАЗ 2105 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 50 км/год, зупинний шлях автомобіля становить 47,4…65,2 м. В даній дорожній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху, не мав технічної можливості попередити зіткнення з пішоходом, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. В обвинувальному акті зазначено, що у зв`язку з грубим порушенням ОСОБА_11 вимог п. 2.3б, п. 2.3д та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді смерті пішохода ОСОБА_17 .
Таким чином, ОСОБА_11 пред`явлено обвинувачення у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_17 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні, вказуючи на невизнання своєї вини у вчинені інкримінованого йому правопорушення, посилаючись на ст. 63 Конституції України, відмовився від надання суду показань.

Потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні надала показання, що вона є дочкою померлого ОСОБА_17 , зазначивши, що 21.02.2013 в с. Василиха, Ставищенського району, Київської області сталась ДТП, в результаті чого 04.03.2013 загинув її батько, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про подію ДТП вона дізналася від свого чоловіка. Прибувши в с. Василиха на місце ДТП вона побачила її батька, який в крові лежав на землі посередині автодороги. На час її приїзду швидка допомога вже була на місці пригоди. Голова у тата була перев`язана бинтом, губа мала суттєві пошкодження, розбита навпіл. Швидка, що була на місці ДТП, госпіталізувала батька до Ставищенської ЦРЛ Київської області. У лікарні він встиг промовити кілька фраз, зміст яких вона не може на тепер пригадати і впав у кому. Лікарі викликали з столиці нейрохірурга та зробили операцію, проте тато, пробувши 10 днів у реанімації ЦРЛ помер, не приходячи до свідомості.
Потерпіла повідомила суд, що на автодорозі був сніг, дорога прогорнута, погода була зимовою проте ясною, видимість була доброю. Безпосереднім очевидцем події вона не була. Про те, що ДТП сталося за участі обвинуваченого вона дізналася зі слів свого чоловіка. Участі у будь-яких процесуальних діях вона не приймала, окрім допитів у якості потерпілої. За власної ініціативи, через кілька днів після ДТП вона разом зі своїм чоловіком на території місцевого райвідділу міліції оглядала автомобіль обвинуваченого та бачила на ньому розбите скло спереду з боку водія.
Дотепер обвинувачений не вибачався, допомоги ніякої не надавав, добровільно ні матеріальної ні моральної шкоди не відшкодовував, відтак потерпіла просила суд застосувати відносно обвинуваченого міру покарання передбачену законом.
Крім того, у судовому засіданні просила суд звернути увагу на те, що вирок Володарського районного суду Київської області від 16.01.2019 скасувала колегія суддів судової палати з розгляду Кримінальних справ Київського апеляційного суду 05.12.2019. Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були недотримані вимоги ст. 370 КПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України судом не зазначено у вироку мотиви з яких суд відкинув докази обвинувачення, а саме:
1)висновок експертно авто-технічної експертизи від 20.04.2017 № 142149/16-52/6721/17-52 пункт 31.4.5. Який встановив, що на переднюю вісь транспортного засобу встановлено літні шини марки «Rosava ВС-11» («Росава»). У висновку п. 3 вказано, що водій автомобіля марки «ВАЗ» ОСОБА_11 побачив пішоходів, що рухаються шеренгою за 100 метрів. І він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України в частині зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;
2)висновок експерта авто-технічної експертизи від 15.06.2017 № 9133/17-52/10666/17-52, в якому вказано: в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути наїзду, регламентуючись вимогами п. 12.3 ПДР України. Як вбачається з журналу судового засідання від 09.07.2017, допитані в суді експерти ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили результати даних висновків;
3)висновок експерта НДЕКУ при ГУСВС України в Київській області від 16.09.2015 у відділі дослідження ст. 11 вказав: водій помітив пішоходів на відстані 100 метрів і беручи до уваги заданий момент виникнення небезпеки по даних слідчого експерименту, водій автомобіля марки «ВАЗ-2105» номер 528-26 кх ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити наїзд шляхом виконання вимог п. 13.1 та п. 12.3 ПДР України;
4)покази головного свідка ОСОБА_20 .. В протоколі допиту свідка від 29.03.2013 показала, що ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 йшли майже шеренгою. Вони помітили автомобіль і зупинилися, щоб пропустити, але автомобіль продовжував рух і їхав прямо на них, не змінюючи напрямку руху;
5)дані слідчого експерименту від 04.07.2015, які підтвердили покази свідка ОСОБА_20 . Зокрема, було встановлено, що був світловий день, дорога була слизька, ширина проїжджої частини 2,8 м. Встановлено, що водій ОСОБА_11 та пасажир ОСОБА_22 з відстані 100 м помітили трьох пішоходів, які рухалися в зустрічному напрямку та були розміщені в шеренгу в поперек проїжджої частини. Також під час проведення замірів було встановлено, що автомобіль не міг безпечно проїхати між трьома пішоходами, а саме з лівого боку. Встановлено, що небезпека для руху водія автомобіля марки «ВАЗ-2105» ОСОБА_11 виникла в момент виявлення пішоходів, на відстані 100 м на своїй смузі руху;
6)протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 21.03.2013, в якому показала, що їхала в автомобілі, яким керував ОСОБА_11 по засніженій дорозі. За 100 м вона помітила, що на зустріч рухаються три пішохода похилого віку. Коли авто наблизилося до пішоходів на 5-10 м ОСОБА_11 почав різко гальмувати і, в результаті, збив пішоходів;
7)протокол допиту ОСОБА_11 від 21.02.2013, в якому ОСОБА_11 пояснив, що рухаючись автомобілем на відстані 100 м попереду побачив двох жінок та одного чоловіка, які шеренгою йшли на зустріч. Він повернув наліво, щоб об`їхати громадян. Наблизившись до них він різко загальмував, але здійснив наїзд на пішоходів.
Слідчими експериментами та висновками експертів встановлено:
- небезпека для руху водія автомобіля марки ВАЗ-2105 ОСОБА_11 , виникла в момент виявлення пішоходів, на відстані 100 м на своїй смузі руху;
- пішоходи рухалися шеренгою і займали більшу частину дороги;
- автомобіль марки ВАЗ-2105 виконував маневр об`їзду пішоходів, які рухалися на зустріч;
- автомобіль не міг безпечно проїхати між трьома пішоходами;
- водій чітко все пам`ятав і відтворив всі місця розташування і руху пішоходів, вказав з якою швидкістю, в якому темпі, та в якому напрямі рухалися пішоходи;
- шляхом порівняння коліс (з наданих фото знімків), що на передню вісь транспортного засобу було встановлено літні шини марки «Rosava BC 11» («Росава БЦ 11»);
- метеорологічна дальність видимості 4 км (згідно з даними Укргідромедцентру 17.04.2013);
- автомобіль рухався на прямій дорозі без заокруглень (згідно даних від 18.04.2013 АТ «Автомобільні дороги України»);
- в автомобіля справна тормозна система (протокол огляду транспорту від 21.02.2013 року);
- лише за умови руху автомобіля зі швидкістю 50 км/год зі сповільненням 2,7 м/с водій мав можливість попередити наїзд на пішохода;
- водій автомобіля марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 порушив п. 12.3 ПДР України. Виявивши небезпеку за 100 м продовжив рух, не вжив заходів для зменшення швидкості, виконав небезпечний маневр, що призвело до ДТП з групою пішоходів.
В результаті ДТП ОСОБА_17 отримав ушкодження, які призвели до настання смерті потерпілого (згідно висновків експерта № 33 від 04.03.2013). З висновку судово-медичної експертизи (том 2 а.к.п. 114-115) вбачається, що смерть настала від внутрішньочерепної травми, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. При дослідженні трупа було виявлено наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів. Усі виявлені ушкодження, які призвели до смерті утворилися від дії тупого предмета та могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді легкового автомобіля на пішохода в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Усі виявлені ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.
Отже, порушення водієм вимог п. 12.3 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті».
Позиція Верховного Суду по вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, викладена у справах № 759/2926/16-к від 10.12.2019, № 523/12810/15-к від 26.05.2020 вказує, що поведінка пішохода не звільняє водія від дотримання вимог ПДР України. Своє рішення суд обґрунтував, зокрема, на підставі аналізу висновку експерт, що водій мав технічну можливість з моменту виникнення небезпеки уникнути наїзду на пішоходів. І незалежно від дій пішохода водій зобов`язаний виконати п. 12.3 ПДР України.
Тому, враховуючи, доведеність вини водія матеріалами справи, ухвалу Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, в якій докази вини визнали законними, позицію Верховного Суду та відсутність підстав для пом`якшення вироку, потерпіла ОСОБА_13 просила суд ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання.

Крім того, потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримала свій цивільний позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому письмово та просить суд: стягнути з ОСОБА_11 на її користь 500 000,00 грн моральної шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА»» на її користь 29 257,34 грн матеріальної шкоди; стягнути з Приватного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА»» на її користь 13 764,00 грн моральної шкоди (том 1 а.к.п. 34-37).

Для ствердження позиції сторони обвинувачення, прокурором було заявлено клопотання про безпосередній допит у суді свідків.
Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що він на час ДТП працював сільським головою с. Василиха Ставищенського району Київської області. 21.02.2013 вранці приїхав на роботу, де йому повідомили що ОСОБА_11 на автомобілі збив ОСОБА_17 . Безпосереднім свідком події не був, проте відразу поїхав на місце пригоди, що знаходилося неподалік сільської ради на вул. Наумова. Рухався на малій швидкості, оскільки була ожеледиця, що недозволяла їхати швидше 20-30 км/год. Зі слів інших осіб знає, що потерпілий ОСОБА_24 йшов на зустріч автомобілю по дорозі із двома жінками. Відразу прибувши на місце ДТП, він бачив на узбіччі ОСОБА_17 , якого добре знав та який був на той час при свідомості, розмовляв і повідомив, що нічого страшного не трапилося і нікого не треба обвинувачувати, він сам винен. В діда ОСОБА_17 була кров на правій частині обличчя. На місці ДТП стояв автомобіль, біля якого перебував ОСОБА_11 . На лобовому склі автомобіля, з боку водія він помітив кров, пошкоджень автомобіля він не помітив. Свідок вказав, що перед подією пройшов великий сніг, але автодорога була прогорнута, проте була ожеледиця. На місці працівників поліції не було, через деякий час приїхала швидка допомога.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні надала показання, про те, що вона працює фельдшером ФАП с. Винарівка Білоцерківського (Ставищенського) району Київської області. 21.02.2013 ОСОБА_11 зранку підвозив її на своєму автомобілі до роботи. В автомобілі вона сиділа ззаду за сидінням пасажира. Окрім неї та водія у автомобілі більше нікого не було. Виїхавши із за повороту на вулиці Наумова с. Василиха вона побачила, що на зустріч йшло троє людей. Під`їжджаючи ближче до них, двоє з них, а саме: ОСОБА_17 та ОСОБА_25 почали переходити на інший бік дороги, ОСОБА_26 залишилася на тому ж боці і ОСОБА_27 почав повільно пригальмовувати та заїжджати вліво, проте через ожеледицю автомобіль не міг відразу зупинитися і у цей час відбулася ДТП. У результаті ОСОБА_24 зазнав тілесних ушкоджень голови, у нього текла по обличчю кров, проте він був у свідомості, розмовляв. Жінка ОСОБА_28 впала, у неї боліла нога, тому її відвели до найближчого будинку. Вона особисто викликала швидку допомогу та допомагала місцевому фельдшеру надавати ОСОБА_24 медичну допомогу. В автомобілі з боку водія тріснуло лобове скло, інших ушкоджень вона не бачила. З часом вона разом з іншими свідками приймала участь у слідчому експерименті , який проводили у теплу пору року, за інших погодних умов у сонячний день.
Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні надав показання, про те, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_13 та 21.02.2013 приблизно о 08 годині 00 хвилин йому зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що сталося ДТП та його тесть ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження. Безпосереднім свідком ДТП він не був. Відразу із дружиною він поїхав на місце пригоди. Підійшовши на місці ДТП до ОСОБА_17 , який лежав обабіч дороги з лівого боку біля автомобіля обвинуваченого, він побачив кров на обличчі ОСОБА_17 та розбиту губу. Тесть був у свідомості, але тяжко розмовляв та повідомив про ДТП, зокрема, що він разом із ОСОБА_28 і ОСОБА_30 йшов на базар і його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_27 . Лобове скло автомобіля з боку водія було розбите. На лівому крилі автомобіля була кров. Особисто він має великий стаж водія, керує транспортними засобами, починаючи з 1977 року. Він звернув увагу на те, що на автомобілі обвинуваченого були літні шини із поганим протектором. Тестю на момент ДТП було 84 роки, він ходив сам, проте коли у нього боліла нога то він допомагав собі при ходьбі палицею. На момент його приїзду на місці події були : ОСОБА_27 , ОСОБА_31 із дружиною, ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 , пізніше приїхав сільський голова ОСОБА_32 . Швидкої допомоги і поліції не було, вони приїхали пізніше приблизно через 10 хвилин. ОСОБА_28 отримала тілесні ушкодження і її на той момент занесли до найближчого будинку. Потім у лікарні він бачив, що у ОСОБА_28 ушкоджений лівий бік тулуба та ліва нога. Які мали синій колір характерний сильному забою. Швидка забрала його тестя ОСОБА_17 до лікарні, після операції він до свідомості не прийшов та помер. Свідок суду вказав, що у день ДТП була ясна, сонячна погода. Дорога була покрита сніжним покровом, але розчищена. У день пригоди він особисто участі у процесуальних діях, що проводили правоохоронні органи не приймав, оскільки поїхав до лікарні та був присутній при госпіталізації тестя. Проте згодом, десь у березні чи квітні він брав участь у слідчих діях та потім ближче до літа брав участь при відтворенні події.
Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні надав показання про те, що в с. Василиха, Ставищенського району, Київської області, проживала його баба ОСОБА_34 , яка разом з іншою сусідкою та дідом ОСОБА_17 у день ДТП йшли по правій стороні автодороги до магазину і на зустріч їм їхав автомобіль, одна жінка відскочила, а його бабу ОСОБА_34 та діда ОСОБА_17 автомобіль збив. Про це він дізнався через кілька днів з повідомлення своєї матері. На місці пригоди присутнім та безпосереднім свідком події він не був. Приїхав із Києва в с. Василиха 23.02.2013. З дідом ОСОБА_17 не спілкувався. Разом із своїм товаришем - ОСОБА_14 , який на тепер є представником потерплої у даному процесі та з яким він тривалий час товаришує та ще з одним товаришем він почав з`ясовувати обставини ДТП. Зверталися з цього приводу до правоохоронних органів, при цьому суду вказував, що відповідних повноважень на представництво будь яких сторін даного провадження він та його друзі не мали на той час. Він здійснював огляд пошкодженого автомобіля обвинуваченого та його товариш фотографував автомобіль, проте фото він нікому не надавав. Медична допомога в ЦРЛ його бабі не надавалась та потерпілою ОСОБА_34 не визнавалась. Про подію ДТП йому відомо зі слів його мами, баби ОСОБА_34 , а більшій частині зі слів ОСОБА_26 , яка безпосередньо була свідком ДТП.
Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні надав показання, про те, що безпосереднім свідком події він не був. На час ДТП він працював в ДАІ Ставищенського району Київської області та вказав, що виїздив на місце ДТП у складі слідчо-оперативної групи в с. Василиха Ставищенського району Київської області за участю автомобіля марки «ВАЗ 2105» під керуванням ОСОБА_11 . На місці ДТП виконував свої безпосередні посадові обов'язки та в силу давності події, деталей на сьогодні не може пригадати та вказати суду. Прізвища осіб, які були на місці ДТП не пам`ятає через тривалий проміжок часу. Які були пошкодження авто не пам`ятає та чи допитував когось особисто також не пам`ятає. Вказав суду, що була стандартна ситуація при оформленні ДТП і жодних конфліктів між учасниками не було та зауважень до процесуальних документів ніхто не мав.
Свідок ОСОБА_36 суду вказав, що на час ДТП він працював старшим інспектором ДАІ Ставищенського району Київської області та виїздив разом із своїм напарником ОСОБА_35 на місце ДТП у складі відповідної групи для оформлення події. По прибуттю на місці ДТП на автодорозі стояв автомобіль обвинуваченого і був присутній сам обвинувачений. Дорога була розчищена від снігу. Опадів на той час не було. Стояла ясна , сонячна погода. Потерпілих на місці пригоди він не бачив. Безпосереднім свідком того що трапилося він не був, лише виконував свої обов`язки по оформленню відповідних документів. Деталей пригадати не може, оскільки минуло багато часу . Вказав , що при оформленні документів процесуальних перешкод не мав , складав схему ДТП на місці пригоди за участі понятих. В учасників заперечень та зауважень до процесуальних документів не було.
За клопотанням прокурора у судовому засіданні в якості свідка не допитувалася свідок ОСОБА_37 , оскільки вказана особа в силу свого віку 83 роки не пам`ятає про подію ДТП, а відтак прокурор вказав на недоцільність її допиту в суді.

Експерт ОСОБА_19 в судовому засіданні надав показання про те, що висновком експерта по ДТП за участю ОСОБА_11 , надано відповіді на питання слідчого відповідно до постанови слідчого про призначення експертизи. Працює експертом з 2002 року. По справі проводив 2 експертизи, матеріали слідчим надавались на 201 аркуші, яких було достатньо для проведення відповідної експертизи.
Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні надала показання про те, що вона склала висновок експертизи відповідно до даних, зазначених в постанові слідчого по ДТП із викладенням відповідей на всі питання слідчого. Стаж роботи її експертом обраховується, починаючи з 2005 року. Слідчим надавались матеріали на 201 аркуші для проведення експертизи, матеріалів було достатньо для проведення експертного дослідження. У висновку експертизи зазначено, що за даних умов у дорожній обстановці, що склалась, водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення з пішоходом, оскільки не було забезпечено боковий інтервал та боковий коридор. За таких обставин водій не міг проїхати, щоб не здійснити зіткнення із пішоходами, що рухалися у шеренгу. Водій мав регламентувати у даній обстановці свої дії з п.12.3 ПДР України.
Прокурор у судовому засіданні вказував, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення , окрім показань потерпілої, експертів та вказаних вище свідків, повністю доведена зібраними на стадії досудового розслідування доказами. На підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, прокурором надані суду та досліджені докази, зокрема:

- протокол огляду місця події від 21.02.2013, проведеного за участі понятих ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , де вказано, що безпосереднім об?єктом огляду є автодорога з центру с. Василиха в напрямку автодороги Р-18, яким встановлено, що дорога засніжена та має льодове покриття, ширина розчищеного полотна автодороги становить 3 м 20 см, далі з лівої сторони в напрямку дороги Р-18 розташовані витоптаний сніг та плями бурого кольору, шириною 2 м 80 см, прямо від даних плит на відстані 5 м 20 см з правої сторони від засніженої обочини, розташована електроопора № 16. Дана електроопора розташована на узбіччі, з правої сторони, на відстані 6 м до розчищеного полотна дороги. Далі, від електроопори в напрямку автодороги Р-18 на відстані 13 м розташований автомобіль марки ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_1 чорного кольору. Даний автомобіль знаходиться передньою частиною в напрямку автодороги Р-18, задньою частиною в напрямку центру с. Василиха. Заднє праве колесо автомобіля розташоване на відстані 1 м 50 см до розчищеної границі полотна автодороги до правої сторони. Ліве заднє колесо розташоване на відстані 1 м 10 см від лівого бортика розчищеного полотна автодороги в напрямку автодороги Р-18. Переднє ліве колесо розташоване на відстані 1 м 30 см від лівого бортика розчищеного полотна автодороги Р-18. При огляді даного автомобіля було встановлено, що на автомобілі, а саме на лобовому склі у лівій частині, від низу до верху, наявне пошкодження у вигляді тріщин. Крім цього, на даних тріщинах на лобовому склі наявні плями бурого кольору, зовні схожі на кров. На капоті автомобіля з лівої сторони наявні потертості. Більше ніяких пошкоджень зовнішніх на автомобілі виявлено не було (том 2 а.к.п. 99-100).
Фототаблиця до протоколу огляду місця події від 21.02.2013 (том 2 а.к.п. 101-106) та схема ДТП (том 2 а.к.п. 107);

- протокол огляду транспорту від 21.02.2013, проведеного за участі понятих ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , в якому описаний огляд автомобіля марки ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , із зовнішнім пошкодженням, виявленим на транспортному засобі - розбитим лобовим склом. Стан рульового управління, тормозної системи (ножного та ручного тормозів), справний. Стан шин відповідає ДСТУ. Освітлювальні, сигнальні прибори, склоомивач, зеркала заднього виду, в наявності ( том 2 а.к.п. 108);

- протокол огляду місця події від 06.03.2013, проведеного за участі понятих ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , де вказано, що предметом огляду є автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, що знаходиться на подвір`ї Ставищенського РВ. При огляді даного автомобіля, а саме у лівій частині лобового скла від низу до верху наявне пошкодження у вигляді тріщин. Даний автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_2 чорного кольору розташований з правої сторони від входу. Більше ніяких зовнішніх пошкоджень на автомобілі виявлено не було (том 2 а.к.п. 123-124). До протоколу додана фототаблиця (том 2 а.к.п. 125-127);

- відповідь на запит слідчого СВ Ставищенського РВ ГУ МВС України ОСОБА_42 до начальника філії «Ставищенське райДу» ОСОБА_43 від 18.04.2013 № 51 із схематичним планом та наданням інфоромації про ділянку дороги, що пролягає по вул. Наумова в с. Василиха, де 21.02.2013 стала дорожньо-транспортна пригода, згідно з якою: дозволена швидкість руху на даній ділянці дороги 60 км/год, так як це населений пункт, позначений знаком 5.45 «Початок населеного пункту»; ширина проїзної частини 7,0 м., узбіччя 2,0 м.; покриття асфальтобетонне; ділянка дороги пряма в плані, заокруглення відсутні; повздожній ухил на вказаній ділянці 2 %, поперечний 2 %; наявність дорожніх знаків згідно дислокації; суцільна осьова лінія розмітки, шириною 10 см, відтак, обгін на цій ділянці заборонено (том 2 а.к.п. 129-130);

- відповідь на запит слідчого СВ Ставищенського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_42 начальнику Українського гідрометеорологічного центру від 17.04.2013 № 01-20/1025 про надання інформації про те, якими були погодні умови 21.02.2013 з 02 год до 08 год в АДРЕСА_1 , згідно з якою за оперативними даними найближчого пункту спостереження метеорологічної станції Жашків, що є репрезентативною для даного селища, погодні умови були такими: в 02.00 год температура повітря 0,2° морозу, сніг, метеорологічна дальність видимості 4 км, відносна вологість повітря 95 %, південний, 1с/с; в 05.00 год температура повітря 0,8° морозу, сніг, метеорологічна дальність видимості 5 км, відносна вологість повітря 95 %, вітер південний, 1 м/с; 08.00 год температура повітря 1,4° морозу, без опадів, метеорологічна дальність видимості 4 км, відносна вологість повітря 94 %, вітер південно-східний, 1 м/с. Кількість опадів 6 мм. Висота снігового покриву на 08 год ранку 23 см. На дорогах ожеледиця. На метеорологічних станціях спостереження за станом погоди проводяться через три години, за станом доріг спостереження не ведуться (том 2 а.к.п. 132);

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.05.2013 за участю ОСОБА_11 , в присутності понятих ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , де вказано, що ширина проїзної частини, де сталося ДТП та яка була розчищена від снігу та призначена для проїзду транспортних засобів, склала 2,8 м. Відстань від лівого борту автомобіля марки ВАЗ-2105 до лівого краю відміченої проїзної частини по його напрямку дорівнювало 0,07 м. Також було визначено місце наїзду на пішохода ОСОБА_17 , яке знаходиться на відстані 0,3 м від того ж краю проїзної частини. Замірами було встановлено, що ОСОБА_17 рухався на відстані 2,47 м від лівого краю по напрямку руху автомобіля та з моменту зміни напрямку руху праворуч до місця наїзду подолав відстань, під незначним кутом, яка при замірах склала 2,27 м за 2,4 с (том 2 а.к.п. 133-134);

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.05.2013 за участю ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , де вказано, що ширина проїзної частини, де сталося ДТП та яка була розчищена від снігу та призначена для проїзду транспортних засобів, склала 2,8 м. Відстань від лівого борту автомобіля марки ВАЗ-2105 до лівого краю відміченої проїзної частини по його напрямку дорівнювало 0,07 м. Також було визначено місце наїзду на пішохода ОСОБА_17 , яке знаходиться на відстані 0,3 м від того ж краю проїзної частини. Замірами було встановлено, що ОСОБА_17 рухався на відстані 2,47 м від лівого краю по напрямку руху автомобіля та з моменту зміни напрямку руху праворуч до місця наїзду подолав відстань, під незначним кутом, яка при замірах склала 2,27 м за 2,4 с (том 2 а.к.п. 135-136);

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 04.07.2015, проведеного з метою здійснення замірів проїзної частини та встановлення можливості водія ОСОБА_11 об?їхати пішоходів, використовуючи автомобіль марки ВАЗ 2105 на ділянці дороги, де сталося ДТП та на стоянковому майданчику Ставищенського РВ ГУМВС України в Київській області з метою встановлення темпу руху пішоходів, яким встановлено, що відповідно до схеми протоколу огляду місця події від електроопори № 16 було встановлено ширину проїзної частини, яка на момент ДТП визначалася сніговими відвалами. В послідуючому було проведено заміри, за допомогою рулетки і визначено розташування проїзної частини шириною 2,80 м з прив?язкою до вказаної електроопори. З метою об?єктивності проведення замірів края проїзної частини були позначені дорожніми фішками (конуси).
Згідно показів водія ОСОБА_11 та пасажирки ОСОБА_22 , які показали, що на відстані 100 м від автомобіля марки ВАЗ 2105, попереду помітили трьох пішоходів, які рухалися по проїжджій частині в зустрічному напрямку та які були розміщені в шеренгу впоперек проїзної частини дороги. Зокрема, чоловік рухався по центру даних пішоходів. В послідуючому, з метою з?ясування можливості водія ОСОБА_11 об?їхати ліворуч по проїзній частині даних пішоходів, було долучено 3 (три) особи середньої тілобудови, а саме: статиста та двох понятих, яких було розміщено в одну шеренгу поряд один біля одного обличчям на зустріч руху автомобіля марки ВАЗ 2105. При цьому крайній правий пішохід на зустріч руху автомобіля марки ВАЗ 2105 був розміщений на правому краю проїздної частини відносно напрямку руху автомобіля марки ВАЗ 2105, а інші два пішоходи розмістилися по праву руку даного пішохода. Далі було проведено заміри відстані проїздної частини від правого краю проїзної частини відносно руху автомобіля марки ВАЗ 2105 , яка становить 1,60 м і, відповідно, відстань від лівого краю проїзної частини до трьох пішоходів, що розміщені в одну шеренгу поряд становить 1,20 м.
Також з метою встановлення можливості водія ОСОБА_11 об?їхати пішоходів у даному положенні було використано автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який лівим переднім колесом було розміщено на лівому краю проїзної частини по напрямку руху автомобіля марки ВАЗ 2105 та було встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 2105 у зв`язку з малою відстанню між пішоходами та лівим краєм проїзної частини не може виконати безпечний об?їзд пішоходів. Крім цього, зовнішні габарити автомобіля перевищують ширину колісної бази автомобіля.
В ході цього було проведено заміри габаритів автомобіля по бокових дзеркалах, яка складає 1,75 м.
Крім цього, з метою встановлення можливості автомобіля марки ВАЗ 2105 проїхати між двома пішоходами, які знаходяться на протилежних краях проїзної частини один навпроти одного, пішоходів було розміщено у вказаних точках та було здійснено проїзд автомобілем марки ВАЗ 2107 між двома пішоходами, який був безпечним. Відстань між ними становить 213 см.
Між даними пішоходами було розміщено третього то в такому випадку автомобіль марки ВАЗ 2107 безпечно не міг проїхати між трьома пішоходами.
Під час слідчого експерименту використовувались: рулетка 10 м, автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_3 (том 2 а.к.п. 168-175);

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 23.07.2015, проведеного з метою здійснення замірів проїзної частини та встановлення можливості водія ОСОБА_11 об?їхати пішоходів, використовуючи автомобіль марки ВАЗ 2105 на ділянці дороги, де сталося ДТП та на стоянковому майданчику Ставищенського РВ ГУМВС України в Київській області з метою встановлення темпу руху пішоходів ОСОБА_17 , ОСОБА_25 та ОСОБА_20 . З метою проведення слідчого експерименту, на асфальтному покритті, за допомогою рулетки було відміряно відрізок довжиною 5 м, після чого потерпілій ОСОБА_13 було запропоновано пройти вказану відстань 5 разів в такому темпі, в якому зазвичай ходив її батько ОСОБА_17 . Перед проведенням експерименту потерпіла ОСОБА_13 вказала, що її батько ОСОБА_17 на старості мав проблеми з опорно-руховим апаратом, а саме: на правій нижній кінцівці мав захворювання «тромбофлібіт», а ліва нижня кінцівка не згиналася в колінному суглобі, рухався з тростиною. Під час проведення експерименту потерпіла ОСОБА_13 подолала відстань в 5 м за такі проміжки часу: -9,41 с, - 9,56 с, -9,86 с, -9,00 с, - 9,86 с. (том 2 а.к.п. 176-179);

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 23.07.2015, проведеного з метою встановлення темпу руху пішоходів ОСОБА_17 , ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , на стоянковому майданчику Ставищенського РВ ГУМВС України в Київській області. З метою проведення слідчого експерименту, на асфальтному покритті, за допомогою рулетки було відміряно відрізок довжиною 5 м, після чого свідку ОСОБА_29 було запропоновано пройти вказану відстань 5 разів в такому темпі, в якому зазвичай ходив його тесть - ОСОБА_17 . Перед проведенням експерименту ОСОБА_29 показав, що його тесть на старості мав проблеми з опорно-руховим апаратом, а тому рухався не швидко, кульгав та ходив із тростиною. Під час проведення експерименту свідок ОСОБА_29 подолав відстань в 5 м за такі проміжки часу: - 6,57 с, - 6,35 с, - 5,85 с, - 6,93 с, - 6,35 с. (том 2 а.к.п. 180-183);

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.08.2016, проведеного за участю двох понятих, потерпілої та свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , які надали пояснення та показали розташування місця ДТП та безпосередньо обставини наїзду на пішохода. З урахуванням схеми до протоколу огляду місця події було відміряно та відмічено проїзну частину, яка була на момент пригоди, а саме ширина проїзної частини 2,8 м. Свідку ОСОБА_11 було запропоновано розповісти про обставини дорожньо-транспортної пригоди. На що останній погодився та повідомив, що він рухався по вул. Наумова в с. Василиха на автомобілі марки «ВАЗ» в напрямку виїзду з села. Попереду свого автомобіля побачив, як на зустріч йому рухаються пішоходи в кількості трьох осіб. З метою їх об?їзду він прийняв лівіше, наблизившись до вказаних пішоходів, двоє із них почали перетинати проїзну частину дороги з права на ліво відносно напрямку його руху. В подальшому свідку ОСОБА_11 було запропоновано вказати місце наїзду на пішохода відносно меж відміряної ширини проїзної частини, на що останній погодився та вказав на місце наїзду, яке при замірах розташовується на відстані 0,5 м від лівого краю відміченої проїзної частини. Далі свідку ОСОБА_11 було запропоновано вказати темп та траєкторію руху пішохода, на що останній погодився, при цьому статист з моменту зміни напрямку руху до моменту наїзду долав відстань 1,85 м за час, який був замірений при трьох контрольних замірах та склав: т 1 2,0 с, т 2 2,0 с, т 3 2,2 с. В подальшому було зроблено перевірку розташування пішохода до моменту зміни напрямку руху, замірами встановлено, що перед зміною напрямку руху пішохід рухався на відстані 0,75 м від правого краю відміреної проїзної частини відносно напрямку руху автомобіля марки ВАЗ. Свідок ОСОБА_22 дала аналогічні покази щодо розташування місця наїзду та відстані, яку подолав пішохід з моменту зміни напрямку руху до місця наїзду. Однак вказала, що пішохід рухався в темпі, при якому долав вказану відстань за час, який був заміряний при трьох контрольних замірах, та склав: т 1 2,4 с, т 2 2,9 с, т 3 2,4 с. Слідчий експеримент проводився в світлу пору доби, без опадів при сухому дорожньому покритті. При слідчому експерименті використовувалися автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , механічний секундомір з ціною поділки 0,2 с, рулетка довжиною 30 м (том 2 а.к.п. 203-208);

- висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 15.06.2017 № 9133/17-52/10666/17-52, з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці з технічної точки зору, дії водія автомобіля ОСОБА_11 регламентуються вимогами п. п. 12.4, 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 за вказаних слідством обставин зближення транспортного засобу та пішоходів мав технічну можливість уникнути даного наїзду шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля. Питання визначення технічної можливості у водія ОСОБА_11 уникнути наїзду на пішохода шляхом безпечного об?їзду не вирішувалося з причин, вказаних в дослідницькій частині. В даній дорожній обстановці, водію автомобіля ВАЗ слід було дотримуватися безпечного бокового інтервалу не менше 0,6 м. Разом з тим, виходячи із умов в даній дорожній обстановці, слід звернути увагу на такі обставини. На розчищеній частині дороги шириною 2,8 м забезпечити розрахований безпечний інтервал з урахуванням характеру руху пішоходів (три особи шеренгою) з технічної точки зору не можливо, оскільки пішоходи вже знаходяться в небезпечній зоні (в смузі руху автомобіля), тобто безконтактний проїзд автомобіля ВАЗ повз пішоходів в даних умовах неможливий. Дії пішоходів, в даній дорожній обстановці можуть бути регламентовані та оцінені слідством (судом) самостійно згідно вимог розділу 4 ПДР України, що не потребує спеціальних знань в області автотехнічної експертизи (том 2 а.к.п. 230-235);

- протокол огляду місця події від 04.03.2013, проведеного за участі понятих, ОСОБА_46 та ОСОБА_47 , а також спеціаліста ОСОБА_48 предметом якого є приміщення моргу Ставищенської ЦРЛ, що розташований на АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено труп ОСОБА_17 та направлено для проведення судово-медичної експертизи (том 2 а.к.п. 111-112);

- висновок експерта № 33, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_17 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, про що свідчать результати дослідження трупа. При дослідженні трупа були виявлені ушкодження: забій головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів. Травма, яка призвела до смерті ОСОБА_17 утворилась від дії тупого предмета та могла утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді легкового автомобіля на пішохода в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Внутрішньочерепна травма, яка призвела до смерті ОСОБА_17 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя під час спричинення (том 2 а.к.п. 114-115);

- висновок експерта від 13.03.2015 № 36 д, яким встановлено, що смерть ОСОБА_49 настала внаслідок внутрішньо-черепної травми, про що свідчать результати дослідження трупа. Травма, яка призвела до смерті ОСОБА_17 утворилась від дії тупого предмета та могла утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді легкового автомобіля на пішохода, в момент наїзду потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, місцем первинного контакту є внутрішня поверхня правого бедра і гомілки, з подальшим закиданням тіла на капот і скиданням на дорожню поверхню (том 2 а.к.п. 167).

Захисник ОСОБА_12 у судовому засіданні вказала, що всі докази надані прокурором в цьому судовому процесі зібрані з порушенням вимог КПК України, неналежними особами, в непередбачений законом спосіб та є недопустимими і саме на них ґрунтується пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення.
Заперечуючи проти висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, для доведення своєї позиції, захисник заявила клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків, які дали свої показання безпосередньо.
Так, свідок ОСОБА_39 суду показав, що він у день ДТП зранку їхав по селу Василиха у якості пасажира автомобілем «Москвич» за кермом якого був ОСОБА_38 . Була зимова пора року, дорога слизька , видимість не дуже добра, оскільки на вулиці було сиро. За 100 метрів він побачив, що на дорозі стоїть автомобіль. У час, коли вони приблизились та проїжджали місце ДТП, їх зупинили працівники міліції та запропонували допомогти у проведенні замірів для складання схеми ДТП та огляду місця події. На місці пригоди було двоє потерпілих, обвинувачений і стояв на дорозі його автомобіль. Обвинуваченого добре знає, оскільки він був його учнем у школі. За результатами проведених замірів, він підписав процесуальні документи і поїхав у власних справах. Безпосереднім свідком ДТП він не був, лише був задіяний працівниками міліції після події і деталей не пам`ятає, в силу значного проміжку часу.
Уцеха ОСОБА_50 , суду показала, що безпосереднім свідком події ДТП вона не була, а після події у один із літніх днів липня місяця вона, перебуваючи у відпустці, їхала по селу Василиха до свого кума разом із чоловіком рвати вишні. За кермом автомобіля був чоловік. Була сонячна літня погода. Приблизно у обідній час їх зупинили працівники міліції для участі у слідчому експерименті за участі експерта. Деталей не пам`ятає, дані до протоколу заносили працівники міліції. На місці були також присутні обвинувачений та потерпіла. Ніхто із учасників не мав зауважень до процесуальних документів.
ОСОБА_51 суду показала, що вона також безпосереднім свідком події ДТП взимку не була, а лише з часом в один із літніх днів того року, була залучена працівниками міліції у якості понятої при слідчому експерименті, який проводився у сонячну яскраву погоду, без вітру та дощу у селі Василиха. У більшості деталей події вона не може пригадати, в силу значного проміжку часу. За результатами слідчого експерименту, вона поставила свій підпис у відповідних процесуальних документах.
Свідок ОСОБА_38 суду вказував на те, що у один із зимових днів, коли сталося ДТП за участі обвинуваченого, він за кермом свого автомобіля «Москвич» разом з ОСОБА_39 , який сидів на передньому сидінні пасажира, їхав вулицею Наумова села Василиха. Його зупинили на місці ДТП працівники міліції та запросили допомогти у якості понятого для проведення відповідних замірів. На місці пригоди біля свого автомобіля обабіч дороги стояв обвинувачений. Лобове скло з боку водія було пошкоджене. Видимість на дорозі була доброю. Дорога була прогорнута від снігу, але дуже слизька. За результатами замірів, він підписав протокол огляду місця події та поїхав у власних справах. Деталей не може пригадати в силу давності події.
За клопотанням захисника у судове засідання викликались свідки: ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_52 . Однак захисник 29.11.2021 у судовому засіданні не підтримала своє клопотання та відмовилась від виклику до суду вказаних свідків. Також 20.12.2021 відмовилася від виклику до суду раніше заявленого свідка ОСОБА_53 , а в подальшому 31.01.2022 за погодження з обвинуваченим зняла своє клопотання про виклик до суду свідків: ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та ОСОБА_41 .
Показання свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , дані ними в судовому засіданні, у своїй більшості не встановлюють та не спростовують обставин по даному кримінальному провадженню, оскільки вони слугують лише даними, які вказують, що вони брали участь при складанні відповідних процесуальних документів за фактом вчинення ДТП та вказують, що сама подія ДТП сталася у лютому місяці, а відтворення події та складання відповідних протоколів, які були надані експерту, органи досудового розслідування проводили у літню пору року за інших обставин та умов ніж ті що були 21.02.2013.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 , вказуючи на недопустимість зазначених прокурором письмових доказів, на які він посилався, зазначила, що відповідно до протоколу огляду місця події від 21.02.2013 слідчу дію розпочато о 08:40 год і закінчено о 10:05 год, в той час, як огляд транспорту, відповідно до протоколу проводився цього ж дня та почався о 08:30 год, а закінчився о 08:50 год, тобто дві різні слідчі дії проводилися майже одночасно. Крім того, для проведення цих слідчих дій були задіяні одні і ті ж поняті: ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , що є неприпустимо. Також у протоколах огляду місця події від 21.02.2013 та від 06.03.2013 зазначено, що під час огляду був застосований цифровий технічний засіб, а саме фотоапарат марки «Canon ixus 90is», проте до матеріалів кримінального провадження не додано флеш-носій з отриманими даними та у протоколі не вказано, що є додатки, при цьому прокурор посилається на фототаблиці, додані до цих протоколів.
Разом з тим, слідчі дії, оформлені відповідними протоколами, проведені неуповноваженими особами, оскільки у матеріалах справи відсутні процесуальні повноваження слідчого, доручення на проведення процесуальних дій та вчинені за відсутності процесуального керівництва. Дорожня обстановка розслідуваної події не відповідає дорожнім обстановкам під час проведення слідчих експериментів (03.05.2013, 04.05.2015, 23.07.2015, 17.08.2016), а саме місце проведення, дорожнє покриття, погодні умови та швидкість руху не відповідають умовам події, яка склалася 21.02.2013. Слідчі експерименти 23.07.2015 проводилися за участю потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_29 , які не були безпосередніми свідками події, яка сталася 21.02.2013. Марка автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_3 , який використовувався під час проведення слідчого експерименту не відповідає марці автомобіля, який використовувався під час події 21.02.2013.
Захисник звернула увагу суду, що місцем первинного контакту автомобіля та ОСОБА_49 є його права поверхня бедра і голіні, а відтак, захисник вказує, що оскільки пошкоджена ліва сторона автомобіля, це свідчить про те, що потерпілий перебігав дорогу.
Швидкість руху ОСОБА_17 встановлювалася зі слів ОСОБА_13 та ОСОБА_29 лише через декілька років після події ДТП.

У судовому засіданні 21.11.2022 був досліджений зміст флеш-накопичувача «SP Silicon Power 8GB» (том 3 а.к.п. 90), а саме фотокопії матеріалів кримінального провадження (файли IMG_8801.jpg, IMG_8802.jpg, IMG_8803.jpg). З досліджених фотокопій, які були виконані 11.07.2017 о 13:25 вбачається відсутність постанови про призначення групи прокурорів в описі справи.

Для ствердження своєї позиції щодо невинуватості її підзахисного, захисник обвинуваченого ОСОБА_12 у судовому засіданні заявила клопотання про дослідження доказів (том 6 а.к.п. 91-93), зокрема:
- витягу з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013 (том 2 а.к.п. 93);
- витягу з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013 (том 3 а.к.п. 1);
- витягу з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013 (том 3 а.к.п. 2);
- постанови про призначення групи прокурорів від 21.02.2013 (том 2 а.к.п. 97);
- доручення на внесення відомостей до ЄРДР (том 2 а.к.п. 94);
- протоколу огляду місця події від 21.02.2013 з фототаблицею та схемою ДТП (том 2 а.к.п. 99-107);
- протоколу огляду транспорту (том 2 а.к.п. 108);
- протоколу огляду місця події від 04.03.2013 (том 2 а.к.п. 111-112);
- за клопотанням представника потерпілої суд долучив до матеріалів кримінального провадження ксерокопії: пояснень ОСОБА_11 , протоколу допиту свідка ОСОБА_20 та рапорту дільничного, написаного нібито зі слів ОСОБА_17 (том 3 а.к.п. 9-16);
- запитів та відповідей про стан дороги, погодні умови тощо (том 2 а.к.п. 128-132);
- протоколів проведення слідчих експериментів від 03.05.2013 (том 2 а.к.п. 133-134, 135-136, 137-138);
- постанову про призначення судової автотехнічної експертизи (том 2 а.к.п. 139);
- висновок експерта № 97 від 29.05.2013 (том 2 а.к.п. 142-144);
- постанову про закриття кримінального провадження (том 2 а.к.п. 145-147);
- ухвали суду про скасування постанови про закриття кримінального провадження та визнання ОСОБА_13 потерпілою по кримінальному провадженню (том 2 а.к.п. 152-154);
- витяг з кримінального провадження від 18.04.2014, доручення на проведення досудового розслідування та постанову про прийняття кримінального провадження (том 2 а.к.п. 155-157);
- постанову про закриття кримінального провадження (том 2 а.к.п. 158-160), постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000078, постанову про призначення прокурора (том 2 а.к.п. 162-164);
- постанову слідчого ОСОБА_56 про призначення додаткової судово-медичної експертизи та висновок експерта № 36-Д (том 2 а.к.п. 165-166);
- протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_13 (том 2 а.к.п. 168-175);
- протоколи слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_29 (том 2 а.к.п. 176-179, 180-183);
- постанову про призначення судової автотехнічної експертизи (том 2 а.к.п. 184-185);
- висновок експертизи № 5-02/361 від 16.09.2015 (том 2 а.к.п. 189-194);
- постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення (том 2 а.к.п. 196);
- лист начальника прокуратури області В. Недільченко за № 04/2/6-313 к від 25.02.2016 (том 3 а.к.п. 6), постанову про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування (том 2 а.к.п. 197-198);
- доручення про проведення досудового розслідування (том 2 а.к.п. 199-200);
- витяг з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013 (том 2 а.к.п. 93), заяву (том 3 а.к.п. 4);
- клопотання в порядку ст. 350 КПК України з додатками (том 3 а.к.п. 17-19);
- реєстр матеріалів досудового розслідування (том 1 а.к.п. 8-12);
- лист від 23.05.2016 № 04/2/61077вих16 (том 2 а.к.п. 201);
- доручення слідчому ОСОБА_57 на виконання вимог ст. 290 КПК України (том 3 а.к.п. 3);
- постанови про зміну групи прокурорів;
- фотокопію постанови від 03.11.2015 підписану від імені прокурора Київської області ОСОБА_58 по визначення групи прокурорів;
- повідомлення про відкриття кримінального провадження (том 4 а.к.п. 58);
- витяг з ЄРДР (том 4 а.к.п. 59-60);
- докази відкриття стороні обвинувачення додаткових матеріалів стороною захисту (том 4 а.к.п. 61);
- почеркознавче дослідження (том 4 а.к.п. 62-71), постанови (том 4 а.к.п. 72-75);
- лист та постанову, долучені у судовому засіданні.
На ствердження своєї позиції вказала, що:
- витяг з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013, згідно даних, зазначених в якому, складений слідчим ОСОБА_57 лише 22.06.2017 (том 2 а.к.п. 93). Згідно вказано витягу, прокурорами у справі зазначено ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 . Звертає увагу суду на дату формування витягу - це 2017 рік;
- витяг з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013, згідно даних, зазначених в якому, складений слідчим ОСОБА_65 в день ДТП 21.02.2013, в якому відсутні дані про наявність процесуального керівника в кримінальному провадженні (том 3 а.к.п. 1); тут можна зрозуміти, чому у витягу відсутнє посилання на наявність процесуального керівника, адже сформований він в день реєстрації кримінального правопорушення;
- витяг з кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013, згідно даних, зазначених в якому, складений слідчим ОСОБА_42 29.03.2013, в якому також відсутні дані про наявність процесуального керівника в кримінальному провадженні (том 3 а.к.п. 2);
- постанову про призначення групи прокурорів від 21.02.2013, якою процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню визначено прокурора ОСОБА_66 (том 2 а.к.п. 96-97).
У сторони захисту виник сумнів в достовірності інформації щодо дати винесення вказаної постанови, оскільки станом на 29.03.2013, згідно даних ЄРДР, процесуальний керівник в кримінальному провадженні був відсутній, тоді як відповідно до вимог Положення про ведення ЄРДР, дані про прийняття процесуальних рішень, невідкладно вносяться до ЄРДР.
Захисник вказувала, що за таких обставин не можна вважати прокурора прокуратури Ставищенського району Київської області ОСОБА_66 , на якого постановою про призначення групи прокурорів від 21.02.2013 керівником Ставищенської районної прокуратури покладено повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000078 від 21.02.2013, уповноваженою особою для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні, згідно із вимогами КПК України та відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012. Оскільки інші дані в матеріалах кримінального провадження відсутні, станом на 29.03.2013, прокурор ОСОБА_67 не був зазначений як процесуальний керівник в ЄРДР, сторона захисту стверджує, що розслідування по кримінальному провадженню (принаймі до 29.03.2013) проводилося без процесуального керівництва, що є недопустимим та тягне за собою визнання всіх доказів, що зібрані про кримінальному провадженню у вказаний період часу недопустимими.
ОСОБА_12 вказувала, що в ході виконання вимог ст. 290 КПК України, нею було встановлено, що доручення на внесення відомостей до ЄРДР надане керівником органу досудового розслідування слідчому СВ Ставищенського РВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_65 , про що свідчить вказаний документ від 21.02.2013 року (т. 2 а.к.п.94). Постанова про створення групи слідчих в матеріалах кримінального провадження відсутня, так само як і доручення про проведення досудового розслідування слідчій ОСОБА_65 . На доведення вини обвинуваченого, прокурором надано протокол огляду місця події від 21.02.2013 з фототаблицею та схемою ДТП (т. 2 а.к.п. 99-107), також протокол огляду транспорту (т. 2 а.к.п. 108).
Слідча ОСОБА_65 виїздила на місце пригоди та складала протокол огляду місця події в час, зазначений в протоколі огляду місця події, з 08 год 40 хв до 10 год 05 хв. Станом на вказаний час відомості до ЄРДР внесені ще не були, згідно витягів зазначено, що відомості до ЄРДР внесені 21.02.2013 о 15 год 42 хв 15сек. Понятими у вказаному протоколі зазначені: ОСОБА_38 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; та ОСОБА_39 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
В протоколі огляду місця події відсутня будь-яка адреса місця події, лише вказано, що це дорога з центру с. Василиха в напрямку автодороги Р-18. Відповідно до доданої схеми ДТП, зазначено, що складалася вона о 8 год 30 хв 21.02.2013 року ст. інспектором (назва служби зазначена не зрозуміло) Ставищенського РВ ОСОБА_36 , за участі тих же самих понятих. На якій підставі вказаною службовою особою складалася схема ДТП, яка не вказана як додаток до протоколу огляду місця події (ст. 105 КПК України), а ні ОСОБА_36 , ні ОСОБА_35 до огляду місця події, як учасники такого огляду не залучалися, про що свідчить протокол огляду місця події. В схемі ДТП місцем пригоди зазначено вже с. Василиха, вул. Науменка, а в протоколі огляду транспорту, про який йдеться нижче, місцем пригоди зазначено вул. Наумова, 9, с. Василиха. В обвинуваченні місцем пригоди зазначено проїзна частина вул. Наумова с. Василиха Ставищенського району Київської області в напрямку смт Ставище. З огляду на різницю зазначених адрес, сторона захисту вважає, що в порушення вимог ст. 91 КПК України, не доведена подія кримінального правопорушення, та не встановлено його місце, що тягне за собою не конкретність обвинувачення, а отже і порушення права на захист, яке є невідновлюваним.
Будь-яке доручення працівникам оперативного підрозділу на виконання окремих слідчих дій на той час не давалося та в матеріалах кримінального провадження відсутнє. Незважаючи на це в матеріалах справи також є протокол огляду транспорту від 21.02.2013, складений інспектором технагляду ВДАІ Ставищенського РВ ОСОБА_35 в час зазначений в протоколі з 08 год 30 хв до 08 год 50 хв. Понятими в даному протоколі зазначені ті самі особи, що і в протоколі огляду місця події. В протоколі також зазначено, що складений він відповідно до вимог ст. ст. 190, 191, 192 КПК України. Натомість вказані статті КПК регламентують зміст ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу, дії уповноважених осіб після затримання на підставі такої ухвали та подання клопотання про обрання запобіжного заходу після затримання особи.
Отже, має місце одночасне проведення трьох «слідчих» дій за участі одних і тих же понятих, при цьому ще й дві з яких проведені неуповноваженими на те особами.
Стаття 214 КПК України регламентує початок досудового розслідування та зазначає, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. Законодавець дав вичерпний перелік слідчих дій, що дозволяється проводити до внесення відомостей до ЄРДР. А відтак, особи, що складали протокол огляду транспорту, та схему ДТП не мали процесуальних прав на проведення таких дій. оскільки вони проводили слідчі дії без доручення слідчого та ще й залучали понятих, які мали приймати участь у огляді місця події. В протокол огляду місця події вони як учасники огляду не внесені.

На підставі викладеного сторона захисту стверджує, що інспектора технагляду ВДАІ Ставищенського РВ ОСОБА_35 та ст. інспектора Ставищенського РВ ОСОБА_36 не можна визнавати уповноваженими особами на проведення огляду автомобіля та складання схеми ДТП з огляду на відсутність доручення слідчого, яке відповідно до ст. 40 КПК України надається лише працівникам оперативного підрозділу та можливе надання доручення слідчим та проведення такої слідчої тільки після внесення відомостей до ЄРДР.

Захисник вказувала, що недотримання вимог закону щодо участі у слідчих діях понятих тягне за собою визнання доказів, отриманих під час проведення цієї слідчої дії, недопустимими.
З огляду на викладене, поняті присутні при проведенні огляду повинні засвідчувати своїми підписами відповідність записів у протоколі виконаним діям у їх присутності та при проведенні такої дії як огляд повинно бути не менше двох понятих. Натомість зміст вище зазначених документів вказує, що поняті одночасно приймали участь у проведенні трьох «слідчих» дій. Захист вважає, що у даному випадку не було дотримано цих вимог КПК України, у зв`язку з чим дані що містяться у даних протоколах не можна вважати здобутими в порядку та спосіб передбачений КПК України, що тягне за собою визнання цих процесуальних та слідчих дій (огляду місця події, огляду транспорту та схеми ДТП). А відтак не можуть бути визнані допустимими і докази, які ґрунтувалися на даних, закладених в протоколі огляду місця події, схеми ДТП, протоколу огляду транспорту, зокрема висновки всіх проведених по справі експертиз.

В якості доказу вини обвинуваченого стороною обвинувачення також надано протокол огляду місця події від 04.03.2013 (том 2 а.к.п. 111-112). Захисник вказала, що огляд трупу громадянина ОСОБА_17 проводився в лікарні, з участю спеціаліста, з застосуванням фотоапарату. У вказаному протоколі зазначено, що труп ОСОБА_17 направлено для проведення судово-медичної експертизи. Проте куди і яким чином не зазначено. Додатки ж до даного протоколу огляду місця події у вигляді фотографій відсутні. Наголошувала, що вказаний протокол складений за результатами проведення слідчої дії в рамках розслідування кримінального провадження № 0000078, - не уповноваженою на те особою, а саме слідчим СВ Ставищенського РВ ОСОБА_68 , якого не було включено до складу групи слідчих відповідною постановою керівника слідчого органу. Така постанова в матеріалах справи відсутня, проведення досудового розслідування по справі йому керівником органу не доручалося (доручення в матеріалах кримінального провадження відсутнє), прізвище вказаного слідчого відсутнє і в наданих стороною обвинувачення витягах з ЄРДР (з кримінального провадження).
Проведення слідчих дій неуповноваженою на те особою тягне за собою визнання таких доказів недопустимими.
Першочергово при розгляді судом першої інстанції у іншому складі суду, за клопотанням представника потерпілої, суд долучив до матеріалів кримінального провадження ксерокопії: пояснень ОСОБА_11 , протоколу допиту свідка ОСОБА_20 та рапорту дільничного, написаного нібито зі слів ОСОБА_17 . Захист вказала на недопустимість цих доказів, оскільки вони не містять відповідних реквізитів, що передбачені Національним стандартом України «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), що затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. Окрім цього захист звертає увагу суду, що пояснення та рапорт не є процесуальними документами, а отже не можуть бути визнані належними доказами. Свідок ОСОБА_20 , як і свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , про що зазначено в реєстрі слідчих дій, доданим до обвинувального акту, в ході досудового розслідування були допитані слідчим ОСОБА_42 , який до складу слідчої групи не включався., та якому доручення на проведення досудового розслідування не надавалося. Отже, вказані свідки набули свого статусу та процесуального положення у непередбачений законом спосіб, бо були допитані неуповноваженою особою. Наявність в матеріалах провадження витягу з кримінального провадження (том 3 а.к.п. 2) де він ( ОСОБА_42 ) зазначений реєстратором і слідчим не надає йому права, без прийняття процесуального рішення проводити досудове розслідування.
З цих же підстав сторона захисту вважає недопустимими докази: запити та відповіді про стан дороги, погодні умови, тощо, які отримані стороною обвинувачення на запити неуповноваженої особи (том 2 а.к.п. 128-132).
Стороною обвинувачення також в якості доказів були долучені до матеріалів кримінального провадження протоколи проведення слідчих експериментів від 03.05.2013 (том 2 а.к.п. 133-134, 135-136, 137-138), які згідно до внесених в них даних проводилися за участю тоді ще свідка ОСОБА_11 з 17 год 15 хв, свідка ОСОБА_22 з 18 год 00 хв до 18 год 30 хв, та з участю свідка ОСОБА_25 з 18 год 35 хв до 18 год 45 хв, відповідно.
Вказані слідчі дії проведені неуповноваженою особою, а саме слідчим СВ Ставищенського РВ ОСОБА_42 дана обставина тягне за собою визнання вказаних доказів недопустимими так як і результатів проведених за їхніми результатами експертиз по справі, виходячи з концепції «плодів отруєного дерева», що висловлена Європейським судом та є частиною внутрішнього законодавства України.

Відповідно до зазначених в даних протоколах відомостей, не виконано одне з найважливіших завдань слідчого експерименту, а саме відтворення подій у тому вигляді, які вони мали на час, коли відбулася подія дорожньо-транспортної пригоди. Отже, станом на 8 годину 21.02.2013, згідно довідки Українського гідрометеорологічного центру (том 2 а.к.п. 132) температура повітря на місці скоєння ДТП становила 1,4 градуси морозу, без опадів, видимість 4 км, відносна вологість повітря 94 %, вітер південно-східний, 1 м/с, на дорозі була ожеледиця, а висота снігового покрову становила 23 см. Слідчий же експеримент проводився 03.05.2013 року, тобто в пору року, коли снігового покрову, та ще в такій кількості не могло бути, крім того у вечірню пору дня, що не відповідає обставинам які були при ДТП. Посилання на погодні умови, температуру повітря, видимість, наявність опадів в тому числі і снігового покрову у протоколах слідчих експериментів відсутні. Незважаючи на вказані обставини та на те, що умови проведення слідчих експериментів не відтворювали обстановку ДТП, слідчий ОСОБА_42 кладе вказані недостовірні вихідні дані в основу постанови про призначення судової автотехнічної експертизи (том 2 а.к.п. 139) В проведенні слідчого експерименту приймав участь в якості спеціаліста експерт ОСОБА_69 , який потім і проводив судово-автотехнічну експертизу, тобто завідомо знав про те, що слідчим задані вихідні дані, отримані в результаті неналежно проведеного слідчого експерименту.
Таким чином, сторона захисту вважає недопустимим доказом висновок експерта № 97 від 29.05.2013 (том 2 а.к.п. 142-144) з таких підстав: вона призначена неуповноваженою особою; вихідні дані надані слідчим є неналежними, в зв`язку з тим, що слідчий експеримент проведений неуповноваженою особою та з порушенням правила про проведення такої слідчої дії в максимально наближених до події ДТП умовах.
Після проведення вказаної експертизи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_11 було закрито, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В подальшому постанова про закриття справи була скасована ухвалою суду. ОСОБА_13 була визнана потерпілою у кримінальному провадженні (том 2 а.к.п. 152-154). Відповідно до витягу з кримінального провадження від 18.04.2014, доручення на проведення досудового розслідування та постанови про прийняття кримінального провадження, досудове розслідування було доручено слідчому ОСОБА_56 (том 2, а.к.п. 155-157). Після проведення ряду слідчих дій кримінальне провадження було закрите з тих же підстав 26.12.2016. Після повторного внесення відомостей до ЄРДР прокурором, згідно витягу, зазначено ОСОБА_66 . Однак відповідна постанова про призначення його процесуальним керівником в матеріалах справи відсутня. Відповідно до реєстру прийнятих під час досудового розслідування рішень (п. 5-6) в період часу з моменту прийняття справи до провадження та її закриття слідчим ОСОБА_56 , тобто з 18.04.2014 до 26.12.2014, більше ніяких процесуальних рішень не приймалося, в даний період часу слідство проводилося без відповідного процесуального керівництва, що тягне за собою визнання всіх слідчих дій, а отже і доказів, здобутих під час їх проведення неналежними.
13.01.2015 постановою прокурора Ставищенського району, було скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 0000078. Того ж дня прокурор Ставищенського району ОСОБА_70 призначив себе прокурором у вказаному кримінальному провадженні та направив справу для проведення подальшого досудового розслідування (том 2 а.к.п. 162-163). Надалі справа перебувала у провадженні слідчого ОСОБА_56 , проте будь-які повноваження на їх проведення в матеріалах кримінального провадження у нього відсутні та стороні захисту не відкривалися, що стверджується описом матеріалів кримінального провадження та додатками до обвинувального акту (доручення начальника слідчого органу та витяг з кримінального провадження).
Незважаючи на це, за постановою слідчого ОСОБА_56 була призначена і проведена додаткова судово-медична експертиза (том 2 а.к.п. 165-167), що тягне за собою її недопустимість як доказу, в зв`язку з тим, що призначена вона була неуповноваженою на те особою.
З аналогічних підстав є недопустимим доказом і протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_13 , що проведений неуповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_56 від 04.07.2015. Про його недопустимість свідчать також час його проведення, відсутність погодних умов, при яких відбувалася подія ДТП, снігового покрову та ін. Сторона захисту вважає, що даний доказ є неналежним з тих же підстав (том 2 а.к.п. 168-175).
Сторона захисту звертає увагу суду, що вказана слідча дія проводилася через 2,5 року, в літній період та за участі потерпілої, яка, як було встановлено шляхом її допиту в судовому засіданні, очевидцем події ДТП не була, а, отже, її показання та пояснення про події ДТП не могли бути основою слідчого експерименту, а в подальшому як вихідні дані при проведенні відповідної експертизи. Крім того, до проведення вказаної слідчої дії залучався автомобіль іншої моделі, за участю якого сталася ДТП;

ОСОБА_12 вказувала на неналежність та недопустимість наступних доказів, зокрема:
- слідчих експериментів, проведених неуповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_56 від 23.07.2015 з потерпілою ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_29 (том 2 а.к.п. 176-179, 180-183), що були проведені на стоянковому майданчику Ставищенського РВ, та за допомогою яких слідчий визначав швидкість руху загиблого ОСОБА_17 під час ДТП.
Захисник звернула увагу суду, що в результаті проведення такого «слідчого експерименту», зважаючи на різницю в порі року, дорожнього покриття, його стану, віку осіб з якими проводилися вказані слідчі дії, спливом часу, фактору наявності у ОСОБА_17 тромбофлібіту на правій нозі, а також фактів того, що він ходив з палицею, та ліва нога у нього не згиналася, про що повідомила потерпіла у судовому засіданні, а також того, що очевидцями ДТП ОСОБА_13 та ОСОБА_29 не були. Протоколи вказаних слідчих дій не можуть бути визнані належними та допустимими доказами по справі. Відповідно і дані вказаних слідчих дій, закладені, як вихідні дані у постанову про призначення судової автотехнічної експертизи (том 2 а.к.п. 184-185), не можуть вважатися достовірними, а, отже і висновок відповідної експертизи не може бути визнаний допустимим та належним доказом, адже крім зазначеного виносилася постанова про призначення судової автотехнічної експертизи від 27.07.2015 неуповноваженою на те особою.

Експерт ОСОБА_71 провів після цього експертизу за № 5-02/361 від 16.09.2015, та врахував у своєму висновку дані, отримані в результаті проведення слідчих експериментів, знаючи, що проведені вони з порушенням вимог до таких слідчих дій та дані закладені в них не є достовірними. Експертиза призначена неуповноваженою особою. А відтак, зазначені обставини вказують на недопустимість та неналедність доказу, а саме висновку експертизи за № 5-02/361 від 16.09.2015 (том 2 а.к.п.189-194).

16.10.2015 слідчий ОСОБА_56 виносить постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення, а відтак всі зазначені вище слідчі дії та процесуальні рішення слідчий приймав, не маючи на те повноважень, бо після скасування прокурором його постанови про закриття провадження, проведення досудового розслідування начальником слідчого органу йому не доручалося.
Після цього, відповідно до матеріалів кримінального провадження (том 3 а.к.п. 6) листом начальника відділу прокуратури області В. Недільченко за № 04/2/6-313к від 25.02.2016 кримінальне провадження разом з постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, винесеною прокурором Київської області ОСОБА_72 03.11.2015 (том 2 а.к.п. 197-198), направлене до СУ ГУ Національної поліції в Київській області.

При цьому, на момент виконання вимог ст. 290 КПК України (том 3 а.к.п. 4) в матеріалах провадження була відсутня постанова про призначення процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_73 . В матеріалах кримінального провадження наявний лише витяг з кримінального провадження №0000078 від 21.02.2013, згідно даних зазначених в якому, він складений слідчим ОСОБА_57 лише 22.06.2017, (том 2 а.к.п. 93). Прокурорами вказані: ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_74 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 .

Так, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України в Ставищенському відділі Білоцерківської місцевої прокуратури, 11.07.2017 з 12 год 30 хв до 13 год 15 хв із застосуванням фотоапарату «CANON digital ixus 75», захисником були сфотографовані всі матеріали кримінального провадження, що підтверджується відповідною заявою, з відповідною власноручною відміткою про вищесказане. Вказана заява долучена до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення (том 3 а.к.п. 4). Тоді ж при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження захисником було встановлено відсутність в них постанови про призначення групи прокурорів, яка зазначена в п. 115 опису матеріалів кримінального провадження №0000078, як така, що мала знаходитися на а.к.п. 252-253. Час та дата винесення такої постанови стороні захисту не відомі, адже вказаний документ не з`явився в матеріалах кримінального провадження і до теперішнього часу та стороні захисту не відкривався. Відсутність вказаного процесуального рішення підтверджується також Реєстром матеріалів досудового розслідування, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 290 є невід`ємною частиною обвинувального акту та був наданий стороною обвинувачення до суду том 1 а.к.п. 8-12, а також вручений ОСОБА_11 . З вказаного реєстру вбачається, що процесуальне рішення про призначення процесуальним керівником А. Каленіченка відповідного органу прокуратури не приймалося. Всі сфотографовані документи під час виконання вимог ст. 290 КПК України містяться на електронному носієві інформації, що судом за клопотанням сторони захисту був долучений до матеріалів кримінального провадження, та досліджений судом в судовому засіданні.
Незважаючи на вищезазначене, прокурор ОСОБА_73 своїм листом (том 2 а.к.п. 201) від 23.05.2016 за № 04/2/61077вих16 направив старшому слідчому ВР ДТП СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_57 для організації досудового розслідування матеріали кримінального провадження № 0000078 від 21.02.2013, разом із вказівками від 23.05.2016 №04/2/6-078 (а.с.181-183 згідно опису матеріалів к/п), та вказівки від 13.07.2016 за № 04/2/6-1372 вих16 (а.к.п. 194-195 згідно опису матеріалів к/п), які слідчий ОСОБА_57 виконав у повному обсязі.
Старший слідчий ВР ДТП СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_57 приступив до розслідування відповідно до отриманого від керівника органу розслідування доручення. (том 2 а.к.п. 199). Провів ряд слідчих дій: допитів, слідчий експеримент, та призначив 2 інженерно-транспортні експертизи.
При цьому, як при проведенні слідчих експериментів слідчими, що проводили досудове розслідування до нього, провів його в умовах не наближених до обставин події ДТП, не в ту пору року, не в той час, не в таких дорожніх умовах, без наявності сніжного покрову, і також поклав ці завідомо недостовірні результати в основу вихідних даних при призначенні експертизи. Призначаючи експертизи (том 2 а.к.п. 210-213, 224-227) слідчий поклав у вихідні дані завідомо недостовірні, та отримані без дотримання встановленого порядку дані. При чому в різних постановах по різному визначив момент виникнення небезпеки та використав показання особи в якості свідка, якій в подальшому була пред`явлена підозра, що є недопустимим в силу вимог діючого КПК.
Експерти, що проводили експертизи за постановами слідчого Попадюка, будучи ознайомленими з усіма матеріалами кримінального провадження, допустилися тих самих порушень, що і попередні ( том 2 а.к.п. 217-222, 230-235).
Незважаючи на відсутність постанови про призначення процесуальним керівником в даному кримінальному провадженні, 21.06.2017, прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_73 було погоджено повідомлення про підозру, висунуту ОСОБА_11 (а.к.п. 238-242 згідно опису матеріалів к/п), 23.06.2017 було надано доручення слідчому ОСОБА_57 на виконання вимог ст. 290 КПК України (том 3 а.к.п. 3), та 23.06.2017 затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 .

В судовому засіданні на вимогу прокурора було досліджено постанову про зміну групи прокурорів від 23.06.2017, винесену першим заступником прокурора Київської області ОСОБА_75 , якою до складу групи включений прокурор ОСОБА_59 . Захисник звертала увагу суду на дату винесення даної постанови , зокрема на дату підписання обвинувального акту та надання доручення на відкриття матеріалів кримінального провадження. Підозра, що затверджена прокурором ОСОБА_59 датована 21.06.2017. Вказана постанова знаходиться у томі 1 а.к.п. 57-58 та надана прокурором ОСОБА_66 лише в підготовчому судовому засіданні 15.08.2017 в Володарському районному суді Київської області, при розгляді справи іншим складом суду, вже після визначення підсудності по справі. В порядку ст. 290 КПК України, вказана постанова стороні захисту не відкривалася, що підтверджується дослідженим в суді флеш накопичувачем. Крім того, слід зазначити, що з 23.05.2016 до 23.06.2017 досудове розслідування проводилося без належного процесуального керівництва при цьому допитувалися свідки, призначалися експертизи та пред`явлено підозру ОСОБА_11 .
ОСОБА_12 зазначала, що вручений обвинуваченому обвинувальний акт не скріплений печаткою органу, працівник якого його затвердив. Відповідно до вимог ст. 293 КПК України, обвинуваченому вручається копія обвинувального акту. Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", який діяв на час складення обвинуваченого акту, відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Відповідно до п. 5.26 відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Прокурор, заперечуючи проти посилань захисту надав суду постанову про зміну групи прокурорів від 23.06.2017 (том 6 а.к.п. 89-90), відповідно до якої внесено зміни до групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні № 0000078, визначивши її у складі: ОСОБА_59 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_66 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 . Старшим групи прокурорів визначено прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_59 , якому доручено керувати діями інших прокурорів.

Захисник, вказуючи на помилковість позиції прокурора, окрім зазначеного вище наголошувала, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором, що бере участь у розгляді справи до суду було надано постанову про зміну групи прокурорів від 13.09.2017, винесену Першим заступником прокурора Київської області ОСОБА_81 , якою до складу групи прокурорів включено: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_59 ; прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_76 ; прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_77 ; прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Київської області ОСОБА_78 ; начальника Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , прокурора вказаного відділу ОСОБА_82 , та прокурорів вказаного відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_83 , які почергово приймали участь у розгляді кримінального провадження в суді. Старшим групи прокурорів визначено прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_59 .
Досліджені судом постанови вказують, що станом на дату відкриття матеріалів кримінального провадження захиснику ОСОБА_11 , було відсутнє належно прийняте процесуальне рішення щодо призначення процесуального керівника (керівників) по кримінальному провадженню в рамках якого проводилося збирання доказів на підставі яких ОСОБА_11 було висунуто підозру та пред`явлено обвинувачення. Слідчий фактично виконував вимоги ст. 290 КПК України, не маючи на це повноважень, по отримав доручення на відкриття матеріалів кримінального провадження від неуповноваженої особи. Отже, досудове розслідування по кримінальному провадженню, так як і збирання доказів, на підставі яких ОСОБА_11 була висунута підозра та пред`явлене обвинувачення, було проведено фактично без участі прокурора, адже за відсутності процесуального рішення щодо призначення процесуального керівника (керівників) по кримінальному провадженню, процесуальних керівників по ньому не можливо вважати уповноваженими особами для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні.
Посилання прокурора на те, що відповідно до вимог ст. 214 КПК України, дані про призначення групи прокурорів до ЄРДР були внесені і це наділяє його повноваженнями процесуального керівника, повністю спростовується положеннями п. 1.2. Положення про порядок ведення ЄРДР, реєстр це лише база даних.
Відповідно до п. 2.4 вказаного Положення після внесення відомостей до Реєстру реєстратором проводиться накладення електронного цифрового підпису. Використання електронного підпису здійснюється відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Стаття 4 вказаного закону регламентує призначення електронного цифрового підпису і вказує на те, що: електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.
Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

На доведення своєї позицію суду, захистом було отримано висновок фахівця з питань оформлення процесуальних рішень.
Даний висновок фахівця отриманий стороною захисту на підставі Законів України «Про судову експертизу» та «Про наукову та науково-технічну експертизу», наказу Міністерства освіти і науки України «Про проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи» від 12.01.2004 № 12 та, відповідно до ст. ст. 3, 19, 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та у відповідності до прав, наданих захиснику ст.ст. 46, 42 КПК України в частині збирання доказів.

На підтвердження своїх доводів щодо наявності повноважень у прокурора на здійснення процесуального керівництва, сторона захисту посилалась на позицію Верховного Суду по аналогічним кримінальним провадженням, а саме по справі № 754/7062/15-к (постанова від 19.04.2018) провадження № 51-3654 км 18, в якому зазначено, що постанова про призначення прокурора, якою надаються конкретному прокурору (групі прокурорів) повноваження, передбачені ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні, є обов`язковою, як і підписання відповідною особою, що її винесла. Аналогічна постанова прийнята Верховним Судом 19.09.2018 по справі № 761/20108/15-к.

Сторона захисту звертала увагу суду на копію постанови від 03.11.2015, підписану від імені прокурора Київської області ОСОБА_72 про визначення групи прокурорів виготовлена на бланку, що різниться за своїм зовнішнім виглядом від постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, винесеною прокурором Київської області ОСОБА_72 того ж таки 03.11.2015 (остання виконана на кольоровому бланку). Почеркознавче дослідження технічних зображень постанови від 03.11.2015, підписану від імені прокурора Київської області ОСОБА_72 про визначення групи прокурорів та постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, винесеною прокурором Київської області ОСОБА_72 того ж таки 03.11.2015. Згідно висновку фахівця від 26.12.2018 № 34, складеному за результатами дослідження «Підпис від імені ОСОБА_72 , зображення якого наявне в технічному зображенні «Постанови про визначення групи прокурорів» від 03.11.2015 та який було використано в якості зразка при копіюванні та підпис від імені ОСОБА_72 , зображення якого наявне в технічному зображенні «Постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування» від 03.11.2015 та який було використано в якості зразка при копіюванні виконані різними особами (том 4 а.к.п 64-71).

Копія постанови про закриття кримінального провадження від 17.12.2019, винесена слідчим першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань ДБР ОСОБА_84 по кримінальному провадженню №0000022 за заявою ОСОБА_11 за ознаками ч.1 ст.366, ч.1 ст.365 КК України вказує, що «під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні місцезнаходження оригіналу документу «Постанови про визначення групи прокурорів від 03.11.2015» за підписом прокурора Київської області ОСОБА_85 не встановлено…» (том 6 а.к.п. 96-98).

За наведених обставин захист,посилаючись на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15 та постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20. Просила суд визнати ОСОБА_11 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, через недоведеність в діяннях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень.
Підсумовуючи, захисник вказала суду, що оскільки достатніх, достовірних та допустимих доказів на доведення вини ОСОБА_11 , органом досудового слідства не здобуто та судом не встановлено і вичерпані можливості їх отримання, в зв`язку з чим, вважає необхідним в силу принципу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України його виправдати та відмовити потерпілій у задоволенні цивільного позову.

Обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника і просив його виправдати.

Судом не встановлено обставин, які б спростовували позицію захисту. А відтак, будь-яких процесуальних рішень про визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, а також будь-яких процесуальних рішень, якими визначено слідчого або групу слідчих, які здійснюють досудове розслідування у цьому ж кримінальному провадженні суду не надано. За наведених підстав, суд доходить висновку, що прийняті процесуальні рішення та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0000078 приймалися та вчинялися посадовими особами, які не набули відповідного процесуального статусу прокурора у цьому кримінальному провадженні.
При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки та заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень, перший заступник або заступник Директора Державного бюро розслідувань, заступник директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу органу Державного бюро розслідувань, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів органу Бюро економічної безпеки України, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень; керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень; слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень (пункти 8, 9, 15, 17).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 при розгляді питання щодо належної процедури визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у кримінальному провадженні, зважаючи на положення ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу, зроблено висновок, що процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.
У цій постанові також зроблено висновок, що витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні. Витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.
Також, у зазначеній постанові вказано, що у разі використання слідчим повноважень з проведення досудового розслідування без винесення процесуального рішення про визначення групи слідчих, до складу якої він входить на підставі такого процесуального рішення, він є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.
Крім того, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15 при розгляді питання щодо належної процедури визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, зважаючи на положення ст. 131-1 Конституції України, статей 36, 37, 110 КПК України, дійшла висновку, що рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
При цьому, у цій постанові, зважаючи на вищевказані норми та приписи Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, зроблено висновок, що витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.
Також, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15, зважаючи на конституційні принципи презумпції невинуватості, закріплені у ст. 62 Конституції України, а також приписи ч. 1 ст. 87 КПК України, зроблено висновок, що відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 за обвинуваченням ОСОБА_11 складений старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Київській області майором поліції ОСОБА_57 23.06.2017 та цього ж дня затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області радником юстиції ОСОБА_59 (том 1 а.к.п. 2-7).
Зазначені у судовому засіданні прокурором постанови, що містяться в матеріалах справи, зокрема: від 23.06.2017 про заміну групи прокурорів (том 1 а.к.п. 57-58), від 13.09.2017 про зміну групи прокурорів (том 1 а.к.п 97-98), від 03.11.2015 про визначення групи прокурорів (том 3 а.к.п. 96-97), від 21.02.2013 про призначення групи прокурорів (том 2 а.к.п 97)та від 13.01.2015 про призначення прокурора в кримінальному провадженні, суд не бере до уваги, оскільки відповідних постанов не існувало на момент складення, затвердження, направлення до суду та вручення учасникам кримінального провадження копій обвинувального акту, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні фотокопіями матеріалів кримінального провадження (файли IMG_8801.jpg, IMG_8802.jpg, IMG_8803.jpg), які були виконані захисником 11.07.2017 о 13:25 та з яких вбачається відсутність постанови про призначення групи прокурорів в описі справи.
Позиція суду узгоджується із вказаними вище постановами Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, а відтак, відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, - обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до приписів ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За вищенаведених обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_11 висунуто обвинувачення неповноважними посадовими особами, що зумовлює недопустимість усіх доказів сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні і вичерпані можливості їх отримання.
У зв`язку з цим суд не надає оцінки іншим аргументам сторін щодо допустимості доказів у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_11 , а відтак, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок.
Представник Білоцерківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області досудову доповідь, що надійшла до суду 07.03.2020 № 32/09/361/2020 від 04.02.2020 у письмовій формі щодо ОСОБА_11 (том 4 а.к.п. 165-169) повністю підтримала в судовому засіданні та вказала, що з урахуванням всіх соціально-психологічних характеристик обвинуваченого, низького ризику шкоди життю і здоров`ю, низького ризику вчинення повторного правопорушення та низького ризику небезпеки для суспільства вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Потерпілою ОСОБА_13 15.08.2017 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_11 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_11 на її користь 500 000,00 грн моральної шкоди, та стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА»» на її користь 29 257,34 грн матеріальної шкоди та 13 764,00 грн моральної шкоди.
Враховуючи, що обвинувачений підлягає виправданню через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілої слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілій пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.
Процесуальні витрати понесені на стадії досудового розслідування, зокрема на залучення експертів (на проведення судових інженерно-транспортних експертиз за експертною спеціальністю «Дослідження механізму та обставин дорожньо-транспортних пригод»: № 97 від 29.05.2013 у розмірі 1223,60 грн; № 5-02/361 від 16.09.2015 у розмірі 1 228,80 грн; № 14219/16-52/6721/17-52 від 20.04.2017 у розмірі 7 428,00 грн; № 9133/17-52/10666/17-52 від 15.06.2017 у розмірі 1857,00 грн. Всього у сумі 11 737,40 грн. Том 2 а.к.п. 141, 188, 216, 229) в силу виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 - не підлягають стягненню з нього. Відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , прокурором перед судом не ставилось та з учасниками процесу не обговорювалось, одночасно враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід йому не доцільно обирати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.
Поновити ОСОБА_11 у правах, обмежених під час кримінального провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили, - не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_11 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілій право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.
Речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_11 залишити власнику.
Витрати на залучення експертів при проведенні експертиз під час досудового розслідування в сумі 11 737,40 грн віднести на рахунок держави.
На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_11 протягом 30 днів з дня вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1