Справа № 297/2337/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
01.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/467/22, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого.
Цією ухвалою щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів - до 24 жовтня 2022 року включно, із застосуванням електронного засобу контролю, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , з 22:00 години по 06:00 години щодня та з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 таких процесуальних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; носити електронний засіб контролю; не відлучатися за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у кримінальному провадженні.
З матеріалів клопотання убачається, що 16 серпня 2022 року, до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області звернувся слідчий із погодженим з прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі не менше 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 156 000 гривень. Відповідно до клопотання, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній із проникненням у сховище, вчиненій в умовах воєнного стану, яке є тяжким злочином, у разі визнання винуватим за скоєння якого, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Слідчий у клопотанні вказує на наявність доказів, які слугували підставою для висунення підозри, на існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: існує ймовірність того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України. Окрім того слідчий у клопотанні вказує на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може використовуючи свої зв`язки, координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудовому розслідуванню. При цьому, існує ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на понятих та свідків, які брали участь у слідчих діях та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. З огляду на наведене, слідчий вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного. Просить задовольнити доводи, викладені у клопотанні у повному обсязі.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. При вирішенні клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яким завдано матеріальні збитки потерпілому на суму 1099 грн, і те, що ОСОБА_7 має місце постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , офіційно ніде не працює, а також той факт, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є недостатніми для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, у судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 неодружений, немає постійного місця роботи, заробляє на життя неофіційними роботами, проживає у будинку разом із мамою та ще десятьма членами сім`ї, за місцем проживання характеризується негативно. Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно підозрюваного ОСОБА_7 на строк 60 діб, який буде достатнім для запобігання ризикам, указаним у клопотанні. На підставі вищевикладеного, на переконання слідчого судді, обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю у період часу з 22:00 години до 06:00 години щодня за адресою АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, необхідне для неухильного виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, унеможливить його переховування від органів досудового розслідування та суду.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання залишив поза увагою наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком до восьми років, може: переховуватись від слідства та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України, де судовий розгляд у справі зупинено у зв`язку із оголошенням обвинуваченого у розшук. Показання ОСОБА_7 про те, що він перебував у Львівській області і не знав, що його розшукують спростовуються показаннями його родичів. Апелянт стверджує, що до цього часу викрадені речі не знайдені, збитки потерпілому не відшкодовані. Свою вину ОСОБА_7 визнав лише перед слідчим суддею, зазначивши, що шкодує про вчинене, однак органу досудового розслідування викривальних показань щодо себе не надав, від слідчого експерименту відмовився. З огляду на наведене вище, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрати запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави у розмірі не менше 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 156 000 гривень. У разі внесення застави просить покласти на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду не виїжджати за межі Берегівського району; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони обвинувачення та сторони захисту, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв про відкладення апеляційного розгляду та даних про поважність причин неявки не подавали; судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в тому випадку, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування і відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Із журналу судового засідання убачається, що у розгляді клопотання брали участь підозрюваний ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 , що не свідчить про порушення права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема протоколами огляду місця події від 31 березня 2022 року, допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновком експерта від 26.05.2022 та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких 25.07.2022 винесено повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Також, на переконання апеляційного суду, обґрунтованим є і висновок слідчого судді про те, що наведені у клопотанні ризики є недостатніми для застосування щодо підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.
Погоджуючись із указаним висновком, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, а інкримінованим йому кримінальним правопорушенням потерпілій завдано збитків на невелику суму, і у свою чергу дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики ухилення підозрюваного від виконання своїх процесуальних обов`язків, незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є непереконливими.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям про особу підозрюваного ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким проживає разом із матір`ю та ще десятьма членами сім`ї, заробляє на життя неофіційними роботами. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Тому, апеляційний суд вважає, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.
Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема домашній арешт у нічний час доби, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.
Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, дійшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період часу з 22 до 06 год, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком до восьми років, може: переховуватись від слідства та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки слідчого судді, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що: ОСОБА_7 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України, в якому судовий розгляд зупинено у зв`язку із оголошенням обвинуваченого у розшук; показання ОСОБА_7 про те, що він перебував у Львівській області та не знав, що його розшукують, спростовуються показаннями його родичів; до цього часу викрадені речі не знайдені, збитки потерпілому не відшкодовані, свою вину ОСОБА_7 визнав лише перед слідчим суддею, зазначивши, що шкодує про вчинене, однак органу досудового розслідування викривальних показань щодо себе не надав, від слідчого експерименту відмовився.
На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; носити електронний засіб контролю; не відлучатися за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду; утримуватися від спілкування із свідками сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі прокурор не вказує в апеляційній скарзі, а не з`явившись на її розгляд позбавив себе можливості надати будь-які докази чи довести обставини у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 176-181, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: