Справа № 146/1188/22
Провадження №11-кп/801/237/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000112 від 05.06.2022 за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв, Чугуївського району, Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, раніше судимого: 30.11.2005 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України, до двох років позбавлення волі; 02.06.2006 Первомайським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі; 22.05.2012 Ленінським районним судом м. Харків за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 04.09.2017 Котелевським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту ухвалення вироку.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 в період дії на території України воєнного стану 30.05.2022 біля 17 години 00 хвилин перебував на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_9 за запрошенням останньої, яке розташоване по АДРЕСА_2 , що на праві власності належало ОСОБА_10 та після її смерті перейшло в володіння дочці ОСОБА_9 , де спільно з нею та її співмешканцем розпивали спиртні напої. По закінченню розпиття спиртних напоїв біля 18 години 30 хвилин ОСОБА_9 зі своїм співмешканцем пішли у будинок та лягли спати у одній із житлових кімнат. У подальшому, у ОСОБА_7 раптово виник умисел на вчинення крадіжки цінних речей із домогосподарства останньої. Реалізовуючи свій умисел ОСОБА_7 , діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що його дії є непомітними для інших осіб, таємно викрав з подвір`я вищевказаного домогосподарства тачку садову двоколісну зеленого кольору, яка на праві власності належить ОСОБА_9 , після чого біля вхідних дверей у будинок таємно викрав акумуляторну батарею марки «Електро-істок 60 Ah», яка на праві власності належить ОСОБА_9 . З викраденими речами ОСОБА_7 з місця події зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, обернувши його на свою користь.

Вартість тачки садової двоколісної зеленого кольору становить 2242,50 гривень. Вартість акумуляторної батареї марки «Електро-істок 60Ah» становить 1010,38 гривень. Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3252,88 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та посилання на наявність на утриманні ОСОБА_7 трьох неповнолітніх дітей.

Прокурор вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання. Вказує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, не працює, вчинив повторно тяжкий корисливий злочин, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Також прокурор посилається на безпідставне визнання судом такої пом`якшуючої покарання обставини як активне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Прокурор, погоджуючись з обраною мірою покарання, вказує на неправомірність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на відсутність такої пом`якшуючої обставини як активне сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд вважає безпідставним, адже обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження давав викриванні пояснення щодо обставин вчиненого злочину, його позиція була послідовною та не суперечила іншим доказам зібраними слідчим органом.

Визнання судом вказаної обставини як пом`якшуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_7 в даному випадку не суперечить засадам процесуального закону.

Твердження прокурора про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків було спростовано під час апеляційного перегляду кримінального провадження. На даний час ОСОБА_7 працевлаштований і дійсно у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 не є біологічним батьком дітей, він їх доглядає, виховую та утримує, що підтвердила їх мати - ОСОБА_11 , з якою обвинувачений перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, прокурор у кримінальному провадженні просив призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що також було враховано судом при призначені покарання. Однак, після постановлення вироку позиція сторони обвинувачення змінилась і було внесено апеляційну скаргу саме в частині застосування положень ст. 75 КК України.

Також, колегія суддів враховує й те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 отримали кваліфікацію як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій він вчинив злочин, не характеризувалась, як така, що пов`язана з воєнними діями або він використав умови воєнного стану при його вчиненні (крадіжка в зоні проведення активних бойових дій тощо). За умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювались би ч. 2 ст. 185 КК України, що є нетяжким злочином.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосуванням насильства, не призвів до настання реальних негативних непоправних наслідків, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та слугувати підставою для скасування вироку суду.

Судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.

Наведені апеляційні доводи прокурора про посилення покарання не є переконливими і не дають правових підстав для погіршення становища ОСОБА_7 .

Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 14.12.2022 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4