Номер провадження: 11-кп/813/1415/22
Справа № 504/3985/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської областівід 31.05.2021 у кримінальному провадженні 0000602, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2021 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронково, Рибницького району невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, молдованин за національністю, громадянина невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, який має середню освіту, офіційно не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого за адресою: невизнана Придністровська Молдавська Республіка, Рибницький район, с. Воронково, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховується з 28.03.2022.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 15.08.2021 до 28.03.2022 включно, тобто 7 (сім) місяців та 13 (тринадцять) днів, з розрахунку один день позбавлення волі за один день строку попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 15.08.2021, приблизно о 06.00 годині, більш точний час у ході слідства не встановлений, перебуваючи на кухні у домоволодінні ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, протиправно, завдав 1 удар ножем в область лівої частини тулуба ОСОБА_9 , чим спричинив колото-різане поранення грудної клітки та живота зліва (рана на лівій бічній поверхні грудної клітки) з пошкодженням нижньої частки лівої легені, діафрагми, селезінки, шлунку, та згідно п.1.1.3. й/і п.2.1.3.к/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) по критерію небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині призначення покарання захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду надто суворим та таким, що не відповідає принципам справедливості, пропорційності, достатності покарання для виправлення винного.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність щирого каяття, оскільки обвинувачений жалкує з приводу вчинення ним злочину та своєї поведінки, яка відбулась внаслідок погроз та образ потерпілого ОСОБА_9 . Вказує, що після вчиненого злочину, обвинувачений надав потерпілому першу медичну допомогу, а саме надав рушник для зупинки кровотечі та викликав швидку медичну допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції зробив невірний висновок про те, що ОСОБА_8 не цікавився здоров`ям потерпілого та не бажав примиритися із ним, оскільки обвинувачений перебував у слідчому ізоляторі та не мав змоги зателефонувати, зустрітися та попросити пробачення у потерпілого. Звертає увагу, що висновки суду про часткове відшкодування шкоди є помилковими, оскільки ОСОБА_8 , перебуваючи у слідчому ізоляторі не мав змоги компенсувати потерпілому витрати. Крім того, останній перебуває на території України нелегально, то не має можливості працювати офіційно, а заробляє лише тимчасовими заробітками. Гроші в розмірі 5000 гривень сплачені цивільною дружиною обвинуваченого, що свідчить про відсутність у обвинуваченого заощаджень, а також про низький матеріальний дохід та дійсне бажання ОСОБА_8 компенсувати матеріальну шкоду потерпілому. Вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме змогу працювати та найшвидше компенсувати матеріальну та моральну шкоду потерпілому та Одеській клінічній лікарні.

Просить вирок суду першої інстанції змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування остаточно призначеного покарання терміном на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Окрім того, подав клопотання про допит свідка ОСОБА_10

Погоджуючись із вироком суду представник потерпілого ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду першої інстанції законним та справедливим. Вказує, що судом першої інстанції враховані в повній мірі відомості про особу обвинуваченого.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 403 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Заявляючи клопотання про допит свідка ОСОБА_10 захисник ОСОБА_12 вказав, що остання є цивільною дружиною ОСОБА_8 , однак під час досудового розслідування та судового розгляду не була викликана та допитана, а її покази є надзвичайно важливими.

Натомість прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені у клопотанні доводи про допит свідка ОСОБА_10 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки не мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим апеляційний суд вважає що у задоволені клопотання необхідно відмовити.

У апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому суд першої інстанції прийняв до уваги, те що ОСОБА_8 є громадянином невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, перебуває на території України без законних на те підстав, не працює, не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні не має, позитивної характеристики окремими мешканцями на території місця проживання, вчинив кримінальне правопорушення, що відносяться до категорії тяжкого, раніше не судимий, офіційно не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Окрім того, судом першої інстанції враховано досудову доповідь органу пробації відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім та середній рівень небезпеки для суспільства, внаслідок чого орган пробації вважає виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб.

Також при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом віднесено визнання вини, часткове відшкодування завданого збитку потерпілому та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що не може визнати обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що він дійсно намагався будь-яким чином примиритися із потерпілим, знівелювати свою провину у вчиненому, компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль. Грошовий переказ на адресу потерпілого, що мав місце 23.02.2022 року, тобто напередодні судового засідання, в якому міг бути ухвалений вирок суду у справі, тобто більш як через пів року після вчиненого злочину, суд розцінює лише як спосіб пом`якшити покарання, а не як фактор, що визначає обставини щирого каяття обвинуваченого. Виклик обвинуваченим, швидкої допомоги після вчинення злочину, також не свідчить про щире каяття останнього, так як під час, дзвінка до медичної служби, обвинувачений надав неправдиву інформацію, що нібито людина впала на арматуру, а знаряддя вчинення злочину кухонний ніж так і не було виявлене органами досудового розслідування.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано характеризуючі дані, щодо обвинуваченого та наявність цивільного позову потерпілого відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 не надавав останньому будь-якої матеріальної допомоги, не цікавився станом його здоров`я та вибачення не попросив.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у мінімальних межах ч. 1 ст. 121 КК України, без застосування положень ст. 75 КК України.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання апелянта на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки зазначені дані враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин, який направлений на порушення прав людини на життя та здоров`я, які захищаються Основним законом України, тяжкі наслідки для здоров`я особи, якій обвинувачений наніс тілесні ушкодження, злочин вчинено із застосуванням ножа, яким обвинувачений наніс удар в область грудної клітки та живота зліва, тобто обвинувачений міг непоправно вразити життєві органи потерпілого та усвідомлював це, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у обвинуваченого постійного місця проживання в Україні та офіційного працевлаштування, що фактично може унеможливити виконання вироку із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, проте вказана обставина не є визначальною у можливості застосування зазначений статей кримінального закону та враховується судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Висновок органу пробації, який вказує на можливість звільнення обвинуваченого від реального відбуття покарання, не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органу пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого та повинна враховуватися з усіма іншими обставинами в сукупності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстав для застосування до засудженого ст. 75 КК України не вбачається, оскільки наслідком вчиненого кримінального правопорушення є спричинення потерпілому, тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що свідчить про підвищений суспільно небезпечний характер дій обвинуваченого.

Зазначені на думку суду доводи не є такими, що слугують безумовною підставою для призначення ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років з іспитовим строком на три роки.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у своїй апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.05.2021 у кримінальному провадженні №0000602, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15