Справа №522/243/23
Провадження №1-кс/522/105/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні:

скаргу захисника затриманої особи - ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання та незаконне позбавлення особи свободи;

клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000393 - прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000393 від 12.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно клопотання, нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 28.12.2020 на підставі розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації №210/к-2020 ОСОБА_4 призначено на посаду заступника голови Одеської обласної державної (на теперішній час - військової) адміністрації.

В той же час, в Одеській обласній військовій (державній) адміністрації працює потерпіла у даному кримінальному провадження, у якої з ОСОБА_4 склалися службові взаємовідносини.

Встановлено, що слідчими ГСУ НП України 24.11.2022 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000435 від 25.05.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого, ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за місцем мешкання ОСОБА_4 та вказаної потерпілої проведено обшуки.

Таким чином, встановлено, що слідчими ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000435 від 25.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке розслідується щодо посадових осіб Одеської обласної військової (державної) адміністрації.

Так, слідчий відповідно до примітки ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», є посадовою службовою особо, яка займає відповідальне становище.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в період з 24.11.2022 по 09.12.2022, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, у ОСОБА_4 , який дізнавшись про стурбованість потерпілої подіями щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив заволодіти майном потерпілої шляхом зловживання довірою останньої, шляхом створення уявної можливості надання через нього неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, за не притягнення її до кримінальної відповідальності та закриття вищевказаного кримінального провадження, не маючи при цьому наміру виконувати прийняті на себе зобов`язання по передачі неправомірної вигоди слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000435 від 25.05.2022, а переслідуючи ціль привласнити ці кошти.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілої, 09.12.2022 приблизно об 11 год. 10 хв. ОСОБА_4 прийшов до службового кабінету останньої, який знаходиться в Одеській обласній військовій (державній) адміністрації за адресою: АДРЕСА_1 та попросив її вийти з ним до внутрішнього двору установи для спілкування, та потерпіла погодилась на пропозицію останнього.

Того ж дня, 09.12.2022 приблизно в 11 год. 10 хв. перебуваючи у внутрішньому дворі будівлі, яку використовує Одеська обласна військова (державна) адміністрація за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного плану до кінця, почав схиляти потерпілу до необхідності передати йому грошових коштів у сумі 35 тисяч доларів США (що відповідно до офіційних даних НБУ станом на 09.12.2022 становило 1 279 901 грн.), нібито в якості неправомірної вигоди для службових осіб, що можуть вплинути на хід та результати досудового розслідування кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: начебто за не притягнення її до кримінальної відповідальності та закриття вищевказаного кримінального провадження, в тому числі пропонуючи схеми заволодіння грошовими коштами обласного бюджету шляхом організації укладення фіктивних договорів на отримання необхідної суми грошових коштів.

В подальшому, 17.12.2022 близько 12 год. 50 хв. потерпіла зустрілася з ОСОБА_4 у внутрішньому дворі Одеської обласної військової (державної) адміністрації за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка 4, та остаточно повідомила, що не бажає брати участь у протиправних схемах виводу бюджетних грошових коштів на що ОСОБА_4 повідомив, що йому не принциповий механізм отримання грошових коштів від потерпілої, а також вводячи в оману та повідомляючи потерпілу, що він веде перемовини стосовно кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: начебто за не притягнення її до кримінальної відповідальності та закриття вищевказаного кримінального провадження.

Тоді ж, ОСОБА_4 оцінюючи ситуацію та бажаючи заволодіти грошовими коштами потерпілої спостерігаючи за поведінкою останньої, яка не бажає приймати участь в незаконних укладеннях договорів та вагається щодо доцільності передачі грошових коштів, повідомив, що буде намагатися зменшити суму грошових коштів для слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022, які необхідно передати додатково намагаючись створити тим самим довірливі стосунки між ним та потерпілою.

У клопотанні зазначено, що в подальшому, 30.12.2022 року приблизно об 11 год. 12 хв. перебуваючи в приміщенні Одеської обласної військової (державної) адміністрації за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка 4, реалізуючи свій раніше розроблений злочинний план до кінця, діючи з тим же корисливим мотивом, ОСОБА_4 підійшов до неї та зловживаючи її довірою, самостійно зменшив раніше названу потерпілій суму грошових коштів до 27 тисяч доларів США, повідомивши останній, що вона має передати йому грошові кошти за начебто непритягнення її до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України до 06.01.2023.

У подальшому, 03.01.2023 приблизно об 14 год. 30 хв. ОСОБА_4 знаходячись в приміщенні Одеської обласної військової (державної) адміністрації за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка 4, діючи з тих же з корисливих мотивів та з метою особистого протиправного незаконного збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої, особисто отримав від останньої 27 тисяч доларів США (що відповідно до офіційних даних НБУ станом 03.01.2023 складає 987 352 грн. 2 коп.), які начебто мав передати в якості неправомірної вигоди слідчому, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000435 від 25.05.2022, за не притягнення потерпілої до кримінальної відповідальності в рамках здійснення досудового розслідування по іншому кримінальному провадженню № 0000435 від 25.05.2022.

Разом з цим, ОСОБА_4 свою обіцянку потерпілій щодо передачі грошових коштів в якості неправомірної вигоди не мав наміру виконувати, а грошовими коштами у сумі 27 тисяч доларів США (що відповідно до офіційних даних НБУ станом 03.01.2023 складає 987 352 грн. 2 коп.), які отримав 03.01.2023 о 14 год. 35 хв. від потерпілої, заволодів шляхом зловживання довірою для використання на власний розсуд.

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що останній було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими. Зазначив, що усі досліджувані у даному кримінальному провадженні дії ОСОБА_4 проводились під наглядом органу досудового розслідування, але на час розгляду клопотання у суді наявні докази за результатом проведення НСРД не розсекречені та не можуть бути долучені на даний час до матеріалів клопотання.

Захисник заперечував проти клопотання. Просив застосувати менш суворий захід не пов`язаний із позбавленням волі або визначити менший розмір застави. Поставив під сумнів обґрунтованість підозри та перелічених у клопотанні ризиків. Та за наслідком чого вказує, що обраний запобіжний захід не обґрунтований, ризики не підтверджені матеріалами клопотання. Також зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики та подяки, одружений та має дитину, про що надав відповідні документи.

У скарзі захисника затриманої особи - ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 щодо незаконного затримання та незаконного позбавлення особи свободи, захисник затриманої особи зазначає, що ОСОБА_4 фактично був затриманий прокурором Одеської обласної прокуратури Корнієнком 03.01.2023 року о 14 год 40 хв., однак, хоча до 14 год 40 хв 04.01.2023 року йому не було повідомлено про підозру, - його не було звільнено.

Також в порушення вимог ст.210 КПК України ОСОБА_4 після затримання 03.01.2023 р. не було доставлено до підрозділу досудового розслідування.

Затримання ОСОБА_4 відбулося без законних підстав, передбачених ст.208 КПК України, протокол про затримання одразу не було складено, йому не були оголошені його права та обов`язки, однак він був позбавлений свободи пересування одразу з початку обшуку -14 год 40 хв.

Обшук в приміщенні проводився незаконно, без ухвали слідчого судді (дозволу суду).

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні, підтримав позицію захисника щодо клопотання про обрання запобіжного заходу і щодо обставин викладених у скарзі на незаконне затримання.

Прокурор заперечував щодо задоволення скарги, наполягав щодо законності проведення обшуку та порядку затримання ОСОБА_4 .

Після заслухання доводів сторін суддя ухвалив на підставі ст. 27 КПК України, обмежити доступ до залу засідань, особам, які не є учасниками судового процесу.

Під час подальшого закритого слухання, адвокат ОСОБА_5 наголосив мотиви з яких, на його думку, потерпіла здійснила провокацію злочину відносно ОСОБА_4 .

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до наступних висновків.

Досліджуючи обставини, викладені у скарзі захисника, щодо незаконного затримання ОСОБА_4 , слідчий суддя виходить з того, що, як передбачено ч.1 ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч .2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.3 ст.29 Конституції України у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Як передбачено ч.5 ст.29 Конституції України, кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

В розвиток цих конституційних приписів ч.2 ст.176 КПК України встановлено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Правовідносини щодо затримання особи без ухвали слідчого судді, суду врегульовано § 2 Глави 18 «Запобіжні заходи, затримання особи» КПК України.

Так, як встановлено ч.1 ст.207 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 208 КПК України, зокрема, визначено процедуру затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, уповноваженою службовою особою.

Згідно з ч.5 ст.208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Як передбачено ст.209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Разом з тим Главою 20 КПК України врегульовано правовідносини щодо підстав та порядку здійснення слідчих (розшукових) дій, зокрема такої слідчої дії як обшук.

Згідно з ч.1 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

При цьому, відповідно до абз.2 ч.3 ст.236 КПК України слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Отже, вищевказаною нормою КПК України встановлено дискреційне право слідчого, прокурора з метою уникнення перешкоджанню проведенню обшуку як слідчої дії заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення.

Таким чином, кримінальним процесуальним законодавством України виокремлено затримання особи як тимчасовий запобіжний захід та повноваження слідчого, прокурора заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення, що може бути застосовано вищевказаними особами під час цієї слідчої дії.

Про відмінність затримання особи як тимчасового запобіжного заходу від заборони будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення свідчить також і те, що затримуватися може лише конкретна особа, а заборона залишити місце обшуку до його закінчення - до заздалегідь невизначеного кола осіб, зокрема, не тільки до осіб, які використовують приміщення, в якому здійснюється обшук, але й до інших присутніх під час обшуку осіб.

Крім того, на відміну від заборони залишити місце обшуку до його закінчення, у випадку затримання особи як тимчасового запобіжного заходу законодавством встановлено певні гарантії, зокрема, строки.

Так, згідно з ст.211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.278 КПК України у разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Виходячи з вищенаведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин, викладених у матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу та матеріалах самої скарги, слідчий суддя доходить висновку, що під час проведення обшуку 03.01.2023 року ОСОБА_4 та іншим учасникам обшуку було заборонено залишати приміщення, а його затримання відбулося після проведення цього обшуку.

Інші твердження захисника ОСОБА_5 щодо незаконності дій прокурора щодо проведення обшуку та порядку затримання ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

03.01.2023 року о 18 годині 28 хвилин ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

04.01.2023 року о 17 годині 55 хвилин ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

05.01.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру: у вчиненні злочинів, передбачених:

- ч. 4 ст. 190 КК України - у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах;

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України - закінченому замаху на підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Наявність обґрунтованих підозр у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та наданими до клопотання доказами, у тому числі: протоколом допиту потерпілої, протоколами обшуків, показами свідків, які є працівниками ООВА та виконували вказівки ОСОБА_4 .

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази наявні в матеріалах кримінального провадження є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ст.89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя, не надаючи оцінку щодо допустимості чи не допустимості доказів зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, приходить до висновку, що аналіз змісту повідомлення про підозру ОСОБА_4 , дає підстави вважати що висунута підозра містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності (пов`язаності) даної особи з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

На цей час у кримінальному провадженні виконуються необхідні слідчі та процесуальні дії.

Відповідно до ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) - підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного та особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування (наприклад на тимчасово окупованих територіях), а з урахуванням того, що Одеська область, межує з Республікою Молдова та не признаною республікою Придністров`я, в разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перебуваючи під посиленим контролем, з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує за вчинення кримінального правопорушення, є реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 , може здійснювати спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території іншої держави;

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) - незаконно впливати на заявника та свідків, в тому числі понятих, співробітників Одеської обласної військової (державної) адміністрації, деякі з яких є його підлеглими, з метою уникнення від відбуття покарання у випадку винесення судом обвинувального вироку. За рахунок займаної посади та реалізації своїх повноважень, маючи стійкі зв`язки з посадовими особами в Одеській області, може використовувати посаду заступника голови Одеської обласної державної адміністрації задля впливу на свідків, у тому числі з числа підлеглих йому працівників, які вже допитані у вищевказаному органі та які на даний час ще установлюються органом досудового розслідування;

Слідчий суддя враховує, що потерпілою у кримінальному провадженні подано заяву щодо застосування до неї окремих заходів безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» та відповідно до ч. 5 ст. 290 КПК України, видалені окремі відомості через побоювання потерпілої за своє життя та здоров`я, враховуючи особу правопорушника, його соціальний статус та зв`язки.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) - у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, підозрюваний ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо неї.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість його засудження до покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: репутацію підозрюваного, а також що кримінальне правопорушення вчинене в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення РФ війни проти України, що у свою чергу свідчить про обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу чи внесення ним визначеного слідчим суддею розміру застави, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У клопотанні прокурор послався на необхідність визначення розміру застави у розмірі 1200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 220 800, 00 (три мільйони двісті двадцять тисяч вісімсот) гривень, обґрунтовуючи це тим, що розмір попереджених матеріальних збитків, вчиненим ОСОБА_4 особливо тяжким кримінальним правопорушенням, у розмірі 27 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.01.2023 складало 987 352 грн. 2 коп., та враховуючи матеріальний стан ОСОБА_4 , про який свідчать зокрема виявлені в ході обшуків за місцями мешкання підозрюваного грошові кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Рішення про суму застави має прийматися з урахуванням обставин справи, особи підозрюваного та його майна (справа «Маргаретич проти Хорватії» п. 92).

Тому, з урахуванням зазначених обставин справи, а також особи самого підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави заявлений стороною обвинувачення, є помірним для підозрюваного ОСОБА_4 , членів його сім`ї та близьких родичів.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника затриманої особи - ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання та незаконне позбавлення особи свободи - відмовити.

Клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000393 - прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 березня 2023 року, після чого, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію.

Строк дії ухвали слідчого судді обчислюється з 03.01.2023 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі одна тисяча двісті розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 220 800, 00 (три мільйони двісті двадцять тисяч вісімсот) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, призначенням платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_4 , провадження по справі №1-кс/522/105/23.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися за межі Одеської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: