Справа № 161/5263/23 Провадження №11-сс/802/176/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Водночас, підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 30 травня 2023 року включно.

Також, на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

-з`являтись на виклик до слідчих, прокурорів, визначених у даному провадженні, а також до суду у попередньо визначений та погоджений час на протязі терміну розслідування кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини - завчасно повідомити про це зазначену (их) посадову (их) особу (осіб);

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України (в разі наявності);

-носити електронний засіб контролю.

Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри, наведені аргументи щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак фактично не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Зазначає, що слідчий суддя помилково вважав недостатніми наведені у клопотанні доводи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, на переконання прокурора, такий свій висновок слідчий суддя належним чином не мотивував, оскільки органом досудового розслідування доведено, як обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і існування зазначених у поданому клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким зможе лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою. Разом з тим, слідчим суддею не обґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку апелянта, враховуючи зберігання частини психотропних речовин за місцем проживання підозрюваний може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, а взявши до уваги тяжкість покарання в разі визнання його винуватим та факт того, що ОСОБА_7 не є постійним жителем м. Луцька існує ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

На думку прокурора, інші менш суворі запобіжні заходи, не здатні в повній мірі запобігти настанню вказаних в клопотанні ризиків.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, підозрюваного та його захисника з приводу скарги, апеляційний суд приходить висновку, що вона до задоволення не підлягає з огляду на таке.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176 - 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.03 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вивчивши матеріали клопотання погоджується з висновком слідчого судді про те, що дасть змогу належним чином забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт.

При цьому, твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

З матеріалів провадження встановлено, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000967 від 31 березня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Апеляційний суд повністю погоджується із доводами слідчого судді про те, що у вчиненні цього кримінального правопорушення, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , якому 31 березня 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення. При цьому обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким слідчий суддя дав правильну юридичну оцінку.

Водночас, доводи слідчого судді про не доведення стороною обвинувачення ризиків, які наведені у клопотанні про обрання запобіжного заходу є передчасними, оскільки з урахуванням обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 у тому числі його тяжкість - ч.2 ст.307 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання, яке може загрожувати йому у разі визнання винуватим, суспільну небезпечність вказаного кримінального правопорушення, наряду з даними, які характеризують особу підозрюваного, а також інших обставин провадження, вказують на достатність підстав вважати, що існують ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, або ж продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильними апеляційні доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, існування яких слідчий суддя суду першої інстанції піддав сумніву.

Проте, апеляційний суд приходить до переконання, що в даному випадку висновки суду першої інстанції про не встановлення вказаних вище ризиків при розгляді клопотання, не є такими, що дають суду апеляційної інстанції для скасування оскарженого судового рішення та постановлення нового, як про це зазначає прокурор.

Отже, стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто доведено обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак, стороною обвинувачення, як правильно встановив слідчий суддя місцевого суду, не було доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вивчивши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду провадження ризикам, передбаченим у п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуванню від органів досудового розслідування і суду або ж продовженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

А тому, застосований в кінцевому результаті до підозрюваного слідчим суддею запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України, повністю забезпечить виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

При цьому, твердження сторони обвинувачення про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні та доведеним у суді ризикам.

Таким чином, доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі в частині, що стосуються застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку колегії суддів є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора навіть при встановленні вже у суді апеляційної інстанції ризиків, передбачених ст.177 КПК України, до задоволення не підлягає, оскільки її доводи на кінцевий висновок слідчого судді місцевого суду, фактично не впливають.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2023 року про відмову в застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: