У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2023 Справа №607/774/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі, в приміщення зали судових засідань, клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000082 від 17 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Остроженець Рівенської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який працює на посаді начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України, одруженого, що має на утриманні трьох неповнолітніх дитину, двоє з яких є малолітніми, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. ст. 28 ч.2 ст.365, ч. 2 ст.28 ч.1 ст. 371 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів. У разі визначення застави, просить визначити заставу у розмірі не менше 499 224 грн., що становить 186 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п.1-4, 8 ч.5 смт.191 КПК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що з 13.11.2019 року ОСОБА_4 призначений на посаду начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів крім інших відносяться органи Національної поліції та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу, наділеним владними повноваженнями та в межах своєї компетенції зобов`язаний захищати права і свободи громадян, пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, та відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України - є службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію», поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати крім інших заходи примусу у вигляді фізичного впливу (сили), яким являється застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію», застосування вогнепальної зброї є найбільш суворим заходом примусу. Пунктом 3 ч.6 вказаної статті передбачено застосування вогнепальної зброї без попередження допускається, якщо особа затримана або заарештована за вчинення особливо тяжкого чи тяжкого злочину втікає із застосуванням транспортного засобу. Частиною 12 зазначеної статті передбачено, що під час затримання осіб, щодо яких у поліцейського виникла підозра у вчиненні тяжкого чи особливого тяжкого злочину, а також під час перевірки документів у таких осіб, поліцейський може привести в готовність вогнепальну зброю та попередити особу про можливість її затримання.

У порушення вимог законодавства, оперуповноважений 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_7 та начальник 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України ОСОБА_4 , умисно, діючи за попередньою змовою групою осіб між собою, перевищуючи надані їм службові повноваження, вчинили злочини у сфері службової діяльності.

Так, 11.05.2022 року, у вечірню пору, точний час не встановлено, на територію авто злому, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 прибули ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі марки «Hyundai Sonata» р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні останнього. Про зустріч у вказаному місці ОСОБА_8 заздалегідь домовився з ОСОБА_10 з метою забрати в нього попередньо замовлений ОСОБА_8 двигун до автомобіля марки «Volkswagen Passat», який ОСОБА_10 мав доставити із-за кордону за домовленістю, а у разі його відсутності раніше надані грошові кошти у сумі 16 тис.грн., як завдаток за нього. Того ж дня, близько 21 год. на територію авто злому на автомобілі марки «Alfa Romeo» р.н. НОМЕР_2 приїхав ОСОБА_10 . Між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла суперечка, зокрема ОСОБА_8 з`ясувавши, що двигун вкотре не вдалось привезти, попросив ОСОБА_10 повернути наданий за нього завдаток, при цьому жодних тілесних ушкоджень йому не завдавав. ОСОБА_10 в свою чергу запевнив, що кошти привезе його знайомий через 10-15 хв. та зателефонував працівнику поліції ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_10 відійшов від свого автомобіля, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до автомобіля марки «Hyundai Sonata». Надалі, 11.05.2022 року , близько 21 год. 10 хв., на територію автозлому на двох автомобілях прибули працівники УСР в Тернопільській області ДСР НП України. В автомобілі марки «Skoda Superb» р.н. НОМЕР_3 за кермом перебував ОСОБА_7 та на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_4 , а в автомобілі марки «Skoda Octavia» за кермом знаходився старший оперуповноважений 2-го відділу УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції ОСОБА_11 . В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 припустились до грубого порушення прав і свобод громадян та особистої недоторканості, за відсутності беззаперечних та обґрунтованих підозр щодо вчинення злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевищуючи надані їм службові повноваження, вирішили незаконно їх затримати шляхом застосування заходів фізичного та психологічного впливу. З цією метою, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , будучи працівниками правоохоронного органу, виходячи за межі наданих їм прав та службових повноважень, без будь-яких законних на те підстав, в порушення вимог законодавства, без будь-яких пояснень своїх дій, ігноруючи обов`язок назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на вимогу осіб службові посвідчення, з застосуванням заходів фізичного та психологічного впливу, умисно за попередньою змовою групою осіб, здійснили затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за наступних обставин. Так, 21 год.10 хв. 11.05.2022 року, перебуваючи на території автозлому, виконуючи заздалегідь обумовлені між працівниками УСР в Тернопільській області ДСР НП України дії, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи, що його дії виходять за межі наданих йому законом повноважень, без наявності правових підстав для застосування насильства, діючи умисно за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з метою залякування шляхом нанесення тілесних ушкоджень, погрозою застосування вогнепальної зброї та примусу потерпілого ОСОБА_8 вчиняти дії, що суперечать його волі, перевищуючи надані йому службові повноваження, застосував насильство до потерпілих, а саме ОСОБА_4 , вийшовши з передніх пасажирських дверей автомобіля марки «Skoda Superb» зі зброєю в руках, направленою на ОСОБА_8 , який знаходився біля передньої лівої частини автомобіля марки «Hyundai Sonata», з вигуками «поліція, працює УСР» підбіг до нього та наніс один удар ОСОБА_8 своєю правою рукою в нижню третину грудей зліва, після чого своєю правою ногою наніс удар в область гомілки із сторони передньої поверхні та тримаючи його за плечі, міцно стиснувши їх, повалив ОСОБА_8 на прилягаючу поверхню, вкриту щебенем, та заклав його руки за голову. В цей час, ОСОБА_7 , виконуючи заздалегідь обумовлені між працівниками УСР в Тернопільській області ДСР НП України дії, вийшов з місця водія автомобіля марки Skoda Superb» зі зброєю в руках, з вигуками «поліція працює УСР», підбіг до ОСОБА_9 , який перебував біля лівої задньої частини автомобіля «Hyundai Sonata» та направив пістолет в сторону його голови. Після чого, притиснув ОСОБА_9 до автомобіля, наказав поставити руки на дах автомобіля та розставити ноги. У цей момент до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_4 та наказав йому стати на коліна, руки закласти за спину та в такому положенні лягти на землю. Водночас до ОСОБА_8 , котрий перебував в лежачому положенні із закладеними за голову руками та не чинив будь-якого опору, підійшов ОСОБА_7 та наніс один удар кулаком правої руки в ділянку чола ОСОБА_8 справа. У такому лежачому положенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що у разі невиконання вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до них може бути застосовано фізичне насильство, а також вогнепальна зброя, силою та через підкорення наказу перебували близько 10 хвилин. Надалі ОСОБА_7 підняв ОСОБА_8 на ноги та наказав йому стояти біля машини, тримаючи ноги на ширині плечей, а руки сперти на капот автомобіля марки «Hyundai Sonata». У свою чергу ОСОБА_4 підняв на ноги ОСОБА_9 . У цей момент ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повідомили потерпілим, що їх затримано за вимагання грошових коштів з погрозою насильства у ОСОБА_10 та що їх везуть в приміщення УСР в Тернопільській області. В подальшому, 11.05.2022 року, приблизно о 21 год. 20 хв., продовжуючи вчиняти дії, направлені на завідомо незаконне затримання потерпілих із заподіянням їм фізичного та психічного насильства, котрі явно виходять за межі наданих їм повноважень, ОСОБА_7 , стиснувши рукою ОСОБА_8 за ліве передпліччя, примусово провів його до автомобіля марки «Skoda Superb» та посадив у салон на заднє сидіння. Після чого, ОСОБА_7 присів на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Hyundai Sonata» та наказав ОСОБА_9 їхати до приміщення УСР в Тернопільській області за іншими автомобілями працівників поліції. Надалі, 11.05.2022 року, приблизно о 21 год.30 хв., продовжуючи вчиняти дії, направлені на завідомо незаконне затримання потерпілих із заподіянням фізичного болю, котрі явно виходять за межі наданих їм повноважень, незаконно позбавляючи їх особистої волі, доставили ОСОБА_8 до ОСОБА_9 до службового приміщення УСР в Тернопільській області, розташованого за адресою: вул..Яремчука 34, м.Тернопіль, без внесення відомостей до Журналу обліку, доставлених відвідувачів та запрошених до управління стратегічних розслідувань про факт їх перебування у ньому. У приміщенні УСР в Тернопільській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розсадили у різні кабінети, розташовані один навпроти одного. В кабінеті із ОСОБА_8 в якому вказали присісти на диван знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які його усно опитували. Під час цього, ОСОБА_14 наказав ОСОБА_8 встати та в момент коли він встав, наніс йому один удар кулаком правої руки в область лобно-тім`яної ділянки, від чого останній повалився на диван. Надалі, до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_7 , який також наказав ОСОБА_8 встати, стиснув його своєю рукою за шию, після чого наніс один удар кулаком в центральну частину грудей спереду. У свою чергу, ОСОБА_9 перебував проти своєї волі у кабінеті разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . У приміщенні УСР в Тернопільській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проти своєї волі перебували близько години, при цьому жодних процесуальних документів щодо їх затримання не складалось, після чого разом із працівником поліції ОСОБА_11 на автомобіля марки «Hyundai Sonata» прибули до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області о 22 год.59 хв 11.05.2022 року. Внаслідок вищевказаних дій, працівники УСР в Тернопільській області ДСР НП України, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_8 моральне страждання, сильний фізичний біль та тілесні ушкодження у виді саден та підшкірних гематом чола, лівої скроневої ділянки справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, а також незаконно позбавили волі (затримали) останнього. Окрім того, незаконними діями вищевказаних працівників поліції потерпілому ОСОБА_9 спричинено моральне страждання, фізичний біль, а також незаконно позбавили його волі (затримали).

11.01.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Остроженець Рівенської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який працює на посаді начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України, вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України.

Водночас, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , запобігання вчинення нових злочинів, перешкоджання слідству та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому, слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання та зазначив, що ризики заявлені слідчим у клопотанні та підтримані у судовому засіданні прокурором, не підтвердженні належними доказами, а тому, просив відмовити у задоволенні клопотання. Вважає, що слідчим не додано до матеріалів клопотання доказів, які б підтверджували наведені ним ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що процесуальна поведінка підозрюваного у даному кримінальному провадженні свідчить про відсутність ризику незаконного спливу ним на свідків чи інших осіб, оскільки за час розслідування кримінального провадженні не зафіксованого жодного факту незаконного впливу підозрюваного чи іншими особами від його імені на свідків. Під час проведення слідчих чи інших процесуальних дій, жоден із свідків не вказав на намагання підозрюваного будь-яким чином впливати на них. Крім того, вважає, що застосування щодо підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою та покладенням на нього обов`язку, передбаченого п.4 ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім запобіжником для заборони незаконного впливу підозрюваного на свідків. Також вважає, що у клопотанні слідчого не наведено достатніх підстав, чому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти ризикам, передбачених ст..177 КПК України. Зазначив, що врахувавши процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час досудового розслідування, належне виконання ним процесуальних обов`язків, а також те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, зайнятість дружини по догляду за найменшою дитиною, якій виповнилось 6 місяців, а тому повинен самостійно забезпечувати соціально-побутові умови проживання сім`ї (придбання продуктів харчування, придбання ліків) достатнім буде застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною покидати житло у період доби з 23 год. до 06 год. наступної доби із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст..194 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника та зазначив, що просить не застосовувати до нього запропонований слідчим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні з`являвся на виклик до слідчого, не покидав свого місця проживання, не впливав на учасників кримінального провадження будь-яким чином, не перешкоджав кримінальному провадженні будь-якими діями. При застосуванні до нього запобіжного заходу просить врахувати, що в нього на утриманні є троє неповнолітніх дітей та дружину, яка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000082 від 17.05.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.2 ст.28 ч.1 ст.371, ч.2 ст.162 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч.2 ст.28 ч.1 ст.371 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

11.01.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Остроженець Рівенської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який працює на посаді начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України, вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

Слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України, та повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-заявою ОСОБА_8 про залучення до провадження як потерпілого, допитом потерпілого ОСОБА_8 у яких зафіксовані обставини нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції;

-заявою ОСОБА_9 про залучення до провадження як потерпілого;

-допитом потерпілого ОСОБА_9 у яких зафіксовані обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 працівниками поліції та спричинення поліцейськими моральної шкоди потерпілому;

-висновком судово-медичної експертизи №654 від 24.10.2022 згідно якої потерпілому ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження;

-допитом свідка ОСОБА_16 від 01.02.2022 року;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2022 згідно якого свідок ОСОБА_16 впізнав працівника поліції ОСОБА_7 та працівника поліції ОСОБА_4 ;

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_16 від 13.12.2022 року;

-інформацією щодо з`єднань абонентських номерів;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2022 згідно якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав працівника поліції ОСОБА_4 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2022 згідно якого свідок ОСОБА_9 впізнав працівника поліції ОСОБА_4

-протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 14.12.2022 у ході якого потерпілий відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, незаконного затримання та несанкціонованого проведення обшуку автомобіля працівниками поліції;

-протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_9 від 14.12.2022 у ході якого свідок відтворив обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , незаконного затримання та несанкціонованого проведення обшуку його автомобіля працівниками поліції;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.12.2022 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_10 від 27.12.2022 у ході якого свідок відтворив обставини затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та несанкціонованого проведення обшуку їх автомобіля працівниками поліції;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.01.2023 року;

-протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 20.06.2022 стосовно ОСОБА_8 .

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_4 , слідчому судді не надано.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, є обґрунтованою.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 .

На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, ОСОБА_4 працює на посаді начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Тернопільській області ДСР Національної поліції України. В силу виконання своїх службових обов`язків підозрюваний має широке коло знайомих, у тому числі і серед службових осіб різних правоохоронних органів, та обізнаний із особливостями роботи правоохоронної системи, можливими шляхами ухилення підозрюваними особами розшуку і т.п.

Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_4 у силу займаної посади, під час досудового розслідування матиме можливість, використовуючи свій авторитет та здобутий досвід, впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які є мешканцями Тернопільської області, де проживає підозрюваний, в т.ч. шляхом можливого притягнення до кримінальної відповідальності, а також погрозою застосування до них вогнепальної зброї та спецзасобів, доступ до яких підозрюваний має як працівник поліції.

Зокрема, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та потерпілими і схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Аналогічним чином, ОСОБА_4 зможе впливати на ще невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та проведення судових експертиз.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому на користь обвинуваченого.

За таких обставин, ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відповідно зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими. Вказані ризики у цьому кримінальному провадженні є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Водночас, ризик зазначений слідчим щодо вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку слідчого судді, є лише припущенням, оскільки жодним належним та допустимим доказом прокурором у судовому засіданні не доведені.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку, стан здоров`я.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , двоє з яких ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_5 є малолітніми, раніше не судимий. Також суд враховує процесуальну поведінку ОСОБА_19 із моменту початку досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, тобто із 17.05.2022 року, відсутність доказів, які підтверджували його неприбуття на виклик слідчого або прокурора, а також незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших підозрюваних.

Зважаючи на наведене, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов, слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме, домашнього арешту у певний період доби.

У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою (104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., строком на 2 (два) місяці, тобто по 11.03.2023, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000082 від 17 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 371 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., строком на 2 (два) місяці, тобто по 11.03.2023.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою з визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими, експертами та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до органів ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 11 березня 2023 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошений 16 січня 2023 року о 09 год. 00 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1