Провадження № 1-кп/127/901/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено 16.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001191, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, мотивуючи наступним. Підставами для продовження вказаного запобіжного заходу є наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Перебуваючи на волі обвинувачений може продовжити свою злочину діяльність, вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується характеристикою останнього, зокрема тим, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, не став на шлях виправлення, зазначена обставина вказує на підвищену суспільну небезпечність підозрюваного. Також, обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів. Характер та періодичність вчинення кримінальних правопорушень проти власності та встановлені в ході розслідування обставини вказують на те, що дані злочини є одним із джерел доходу обвинуваченого, тому перебуваючи на волі він може вчинити інші злочини. Також ОСОБА_4 відомі свідки у кримінальному провадженні, що не виключає можливості вжиття ним заходів для впливу на останніх. Окрім того, у ОСОБА_4 відсутні соціально-стримуючі фактори, такі як сім`я та постійне місце роботи. Вказані вище ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просила суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та замінити ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Адвокат зазначила, що підстави, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою є надуманими та не доведені належними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 попередньо подала до суду письмову заяву про проведення судового розгляду у її відсутність. В заяві також зазначила, що жодних претензій до обвинуваченого не має. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно з яким: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судом враховано, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Перебуваючи на волі обвинувачений може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, не має постійного джерела доходів. Також, обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів. Окрім того, у ОСОБА_4 відсутні соціально-стримуючі фактори, такі як сім`я та постійне місце роботи.

Відтак, на переконання суду існує ризик того, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній зможе переховуватись від суду, з метою уникнення призначеного покарання.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

Суду не надано доказів про наявність у обвинуваченого соціально-стримуючих факторів, тому на переконання суду, існує ризик, що обвинувачений зможе вчиняти й інші кримінальні правопорушення.

Крім того, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991, Мироненко і Мартенко проти України від 10.12.2009, Геращенко проти України від 07.11.2013), рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а також тривалість обґрунтованої підозри у вчиненні затримаю особою злочину, є неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом враховано практику ЄСПЛ, де зазначено, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи зазначені обставини суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 12.12.2022 до 09.02.2023 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду, в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: