КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №750/5014/21Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/4039/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою зобов`язати Голосіївський районний суд міста Києва переглянути його скаргу в порядку ст.ст.306-307 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені слідчим суддею під час розгляду його скарги.

За доводами апелянта, слідчий суддя вийшов за межі судового розгляду, оскільки без проведення досудового розслідування та оцінки доказів прийшов до висновку про відсутність в його заяві ознак складу злочину. Зазначає, що відповідно до вимог ст.214 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по заяві. Незважаючи на зазначені вимоги закону, уповноважена особа Національного антикорупційного бюро України не внесла до ЄРДР відомості по його заяві про злочин, чим допустила бездіяльність.

Також зазначає, що судовий розгляд відбувся без його участі, а копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 01.10.2022, після чого в установлений законом строк звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 26.02.2021 ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві про кримінальне правопорушення від 24.02.2021 вх.ЗГ№В-2477.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Прийняте рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що доводи заявника про вчинення кримінальних правопорушень фактично зводяться до його незгоди з судовими рішеннями. Втім, ухвалення суддею, в межах своїх повноважень, судового рішення об`єктивно не може розглядатися як вчинення злочину, а є підставою для оскарження цього рішення у визначеному процесуальним законом порядку.

Також слідчий суддя прийшов до висновку, що вимоги заявника в частині визнання бездіяльності уповноважених осіб НАБУ протиправною, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ст.307 КПК України не наділяє слідчого суддю такими повноваженнями.

Крім цього, згідно листа НАБУ від 26.02.2021 вих.№11-225/6381, Національним антикорупційним бюро було повідомлено ОСОБА_6 про те, що його заяву від 24.02.2021 вх.ЗГ№В-2477 було скеровано для розгляду відповідно до компетенції Державного бюро розслідувань.

За висновками слідчого судді, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає їх невнесення впродовж 24 годин після подання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Отже, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Офісом Генерального прокурора.

Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 за №298. Згідно з Пунктом 1 Глави 2 Розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.4 ч.5 ст.214 КПК України.

Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести дані відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення, є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність його ознак. Такими даними є фактичне зазначення відомостей, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Крім цього, норми чинного кримінального процесуального законодавства встановлюють обов`язок здійснити фіксування наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, достатніх для реалізації завдань кримінального провадження, визначених у ст.2 КПК України, а не будь-якої інформації, направленої особою як заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вказане, слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та з`ясовуючи чи наділена уповноважена особа НАБУ обов`язком вчинити певну процесуальну дію - внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , зобов`язаний надати оцінку не лише доводам скарги на бездіяльність, а й заяви (повідомлення) про вчинені кримінальні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що за доводами заявника, невнесення ОСОБА_7 відомостей про дохід чоловіка, виплачений у вигляді компенсації Посольством України в Литовський республіці до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, свідчить про вчинення суддею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366; ч.2 ст.256; ч.1 ст.396; ч.1 ст.111; ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 ст.170 КК України. Окремо від зазначено, заявник також посилається на факт того, що суддя ОСОБА_7 у своїй професійній діяльності постановила рад неправосудних рішень, чим завдала шкоди заявнику та суспільству в цілому.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч.1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01.12.2004 № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Крім цього, згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п.57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Виходячи із положень, закріплених в ст.ст.14, 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.126, 129 Конституцій України, рішення суду, дії або бездіяльність суддів під час здійснення правосуддя, підготовки, розгляду справ у судових інстанціях, звернення рішення до виконання тощо можуть оскаржуватися виключно в апеляційному та касаційному порядку.

З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що висловлення незадоволення рішеннями суддів шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) відмітив, що: «…слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа №761/20985/18, провадження №51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Разом із цим, необхідно звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відтак слідчий суддя прийшов до висновку про те, що не оцінюючи обґрунтованість заяви ОСОБА_6 на предмет наявності ознак складу злочинів, вважає очевидним, що в ній відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366; ч.2 ст.256; ч.1 ст.396; ч.1 ст.111; ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 ст.170 КК України.

Колегія суддів вважає таке рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За приписами ч.1 та ч.5 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. До реєстру вносяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч.1 ст.306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено порядок оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно висновку, викладеному у Постанові Великої палати Верховного суду від 10.01.2019 у справі №818/1526/18, за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК заявник має право оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Саме у межах цієї процедури слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, підставами вважати заяву чи повідомлення про кримінальне правопорушення такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Згідно заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, поданої до НАБУ, у ній апелянт зазначає про можливе вчинення суддею Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за правовою кваліфікацією - ч.2 ст.366; ч.2 ст.256; ч.1 ст.396; ч.1 ст.111; ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 ст.170 КК України (а.с.5-7 т.1).

Як слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, підставами вважати заяву чи повідомлення про кримінальне правопорушення такою, що підлягає внесенню до ЄРДР є наявність в них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Також, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що незгода з рішенням судді, постановленим нею у кримінальному провадженні, не може свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення. В той же час законність і обґрунтованість процесуальних дій і рішень суду можуть бути предметом перегляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні скарги, вийшов за межі судового розгляду, оскільки без проведення досудового розслідування та вивчення доказів прийшов до висновку про відсутність в поданій заяві ознак кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні, в тому числі на стадії внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, який здійснюється шляхом прийняття рішень за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність в порядку, передбаченому Главою 26 КПК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає рішення слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, тому оскаржувану ухвалу залишає без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4