ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 614/432/21 Номер провадження 11-кп/814/311/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 15 липня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шандриголове Краснолиманського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, малолітніх дітей на утриманні не має, не є особою з обмеженими можливостями, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого 126-1 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції)

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Борівського районного суду Харківської області від 15 липня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Згідно з вироком суду , обвинувачений ОСОБА_9 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», маючи умисел на заподіяння психологічних страждань, в період часу з 26.06.2020 по 20.06.2021, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій передбачаючи негативні наслідки, системно вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_10 психологічне насильство, яке виражалось у словесних образах, приниженні гідності , висловлювання нецензурною лайкою в її бік, що призвело до психологічних страждань останньої , а також погіршило якість життя потерпілої, зокрема, викликало у неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, негативні переживання, втрату повноцінного сну та відпочинку та нездатності себе захистити.

Зокрема, 18.06.2020 після 08.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 , в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував розправою, кидався в бійку, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 , та в подальшому був притягнутий постановою Борівського районного суду Харківської обл. від 26.06.2020 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 21.11.2020 близько 15.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 , за що в подальшому був притягнутий постановою Борівського районного суду Харківської обл. від 09.12.2020 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Крім того, 24.01.2021 об 11.00 год. ОСОБА_9 перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись умислом, направленим на систематичне вчинення психологічного насильства над своєю співмешканкою ОСОБА_10 , вчинив домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, чим заважав нормальному відпочинку сім`ї та в подальшому був притягнутий постановою Борівського районного суду Харківської області від 18.02.2021 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП до покарань у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 , належних для себе висновків не робив та продовжив чинити домашнє насильство відносно останньої.

Так, 20.06.2021 близько 16.00 год. ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем спільного проживання з ОСОБА_10 за адрес - АДРЕСА_2 спровокував словесний конфлікт останньою, в ході якого, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, знову вчинив відносно ОСОБА_10 психологічне насильство, виразилось у словесних образах грубою нецензурною лайкою, іншими образливими словами приниженні її честі і гідності, погрозах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності, повноцінності сну, відпочинку, побоювання за свою безпеку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий , яким призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На переконання апеляційних вимог прокурора вказує , що свої дії по вчиненню насильства в родині ОСОБА_9 вчинював систематично, його не зупиняло навіть втручання правоохоронних органів.

Іншою важливою обставиною, яку потрібно врахувати , на переконання апелянта , при призначенні покарання є те, що у разі призначення покарання не пов`язаного з тривалою ізоляцією, засуджений ОСОБА_9 залишається проживати разом з потерпілою ОСОБА_11 , щодо якої він систематично вчиняв протиправні дії, ображав та погрожував їй. Враховуючи надмірну м`якість призначеного покарання, відсутність самодисципліни ОСОБА_9 та їх спільне проживання з потерпілою - засуджений зможе продовжувати свої протиправні дії стосовно потерпілої.

Крім цього, ОСОБА_9 ніде не працює, жодним видом суспільно-корисної праці не займається.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

В судовому засіданні обвинувачений заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційних скарг , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку. При цьому, справа була розглянута за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів статті 404 ч.3 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначаючи обвинуваченому покарання , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину , особу винного , зокрема те , що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України , думку потерпілої , яка не наполягала на суворому покаранні , обставини які обтяжують та пом`якшують покарання та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Із таким видом та розміром призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання погоджується і колегія апеляційного суду та доводи апеляції прокурора вказаних висновків не спростовує.

Доводи апеляції прокурора щодо систематичності вчинення обвинуваченим домашнього насильства щодо співмешканки , не можуть бути враховані при призначенні покарання оскільки вказані обставини охоплюються об`єктивною стороною злочину , за який засуджений ОСОБА_9 .

Як в суді першої так і апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_9 та не призначати йому покарання , пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на це доводи апеляції прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання виключно у виді позбавленні волі, оскільки за умов спільного проживання з потерпілою він буде продовжувати вчиняти даний злочин , є непереконливими.

Крім того , враховуючи , що обвинувачений є непрацюючим , обране судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт як раз і буде сприяти меті покарання , передбаченій ст. 50 КК України , яка полягає не тільки в карі винної особи , а й також у виправленні та попередженні вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його м`якість, про, що йдеться в одній апеляції прокурора, колегія суддів не знаходить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Борівського районного суду Харківської області від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення .

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4