Справа № 755/6651/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2022 року за № 0001103 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Губаха, Пермської області, російської федерації, росіянина, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.08.2022 р. Деснянським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Так, 16.05.2022, у період дії ЗУ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, а також Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затверженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022, з 12 год. 03 хв. до 12 год. 07 хв., ОСОБА_3 перебував на території паркувальної зони, яка є прилеглою до гіпермаркету «Епіцентр-К», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11. Під час перебування на території паркувальної, у ОСОБА_3 виник умисел на викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, а саме автомобіля марки "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору. Салон, багажне відділення, відповідно двері та вікна вказаного автомобіля, були зачинені автомобільним ключем на центральний замок, що об`єктивно технічно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилося в салоні автомобіля, а отже, доступу до сховища, яке є володінням особи, яка користується автомобілем - ОСОБА_5 .

Реалізуючий свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 підійшов до автомобіля марки "Volkswagen Transporter", д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, та шляхом підбору ключа до замка, відчинив дверцята, які знаходяться зі сторони водія, чим подолав технічну перешкоду, а саме засіб охорони від вільного доступу до салону вкзаного автомобіля, що є сховищем майна потерпілого, проник до салону вищевказаного автомобілю, звідки таємно викрав домкрат гідравлічний в кейсі темного кольору, вартістю 2100 грн. та набір інструментів в кейсі темного кольору, марки "Berg", вартістю 3300 грн., які належать ОСОБА_5 .

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, ОСОБА_3 , вийшов з автомобілю через передні пасажирські двері з вищезазначеним майном, яке належить ОСОБА_5 , та зачинивши пасажирські двері, направився у бік виходу з паркувальної зони, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди громадянину ОСОБА_5 на загальну суму 5400 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, надав покази, якими підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 16.05.2022 року приблизно о 12:00 перебував на території паркувальної зони біля гіпермаркету «Епіцентр-К» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11, де побачив припаркований автомобіль, упевневшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля та шляхом підбору ключа до замка у дверях, які знаходяться зі сторони водія, проник до салону та викрав гідравлічний домкрат, а також набір інструментів в кейсі чорного кольору. Після чого викрадені речі продав на авторинку, а отримані від цього кошти витратив на власні потреби.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в інше сховище, вчиненому у період воєнного стану, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти власності, вчинив новий злочин до постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 р., має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні дітей віком до 14 років, не є особою пенсійного віку та інвалідом І чи ІІ групи, розлучений, спосіб життя (повідомив що на даний момент не працює), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини четвертої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 р. ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, звільнено на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік. Вказаний вирок набрав законної сили.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання`зазначено, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до постанови ОП ККС ВС у справі №760/26543/17 від 15.02.2021 р. якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, учинених до постановлення цього вироку, то в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватися залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення ухвалює суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У разі, коли попередній вирок залишився незмінним й ухвалене в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, - виконується самостійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 р. За наведених обставин та вимог закону, при призначенні покарання суд не може застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо вироку Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 р., оскільки ним ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання із випробуванням, а тому зазначений вирок підлягає самостійному виконанню.

Враховуючи наведене, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року суд вважає за необхідне виконувати самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту у нічний час доби із забороною залишати житло за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Застосувавши положення ст. 72 КК України, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.02.2023 року по 06.02.2023 року до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати самостійно.

На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.02.2023 року до 06.02.2023 року.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання обвинуваченого - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - відео носій DVD-R марки "Axente", на якому знаходиться відеозапис із камер відеоспостереження, що розташовані в приміщенні на паркувальній зоні магазину "Епіцентр-К", що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя