Номер провадження 1-кп/754/535/23
Вирок

Іменем України

06 квітня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження № 0001422 від 09.12.2023 р. відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

про обвинувачення зач.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України,

за участі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту - захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 08.12.2021 р. приблизно о 06.18 год., керуючи технічно справним автобусом марки «ATAMAN А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кіото у м. Києві, зі сторони станції метро Чернігівська в напрямку станції метро Лісова, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті з вул. Мілютенка, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, пішохід ОСОБА_6 розпочав перетин проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись по діагоналі з ухилом вліво, внаслідок чого покинув його межі та продовжив рух в темпі бігу по проїзній частині вул. Кіото у м. Києві, наближаючись зліва до смуги руху вищевказаного автобусу.

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України:

-п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п. 2.3 підпункт «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

-п. 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Кіото у м. Києві, будучи заздалегідь проінформованим про наближання до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом ОСОБА_6 по дорожній розмітці «зебра» та відповідно зреагувати на це, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу своєчасно зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого на перехресті вул. Кіото та вул. Мілютенко в м. Києві здійснив наїзд на останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження. у вигляді відкритої травми: рани (визначена лікарями, як лінійна, до 0.4 (см)), яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому діафізу правої плечової кістки в дистальній третині (зі зміщенням), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, покаявся і показав, що 8.12.2021 р. о 6.05 год. він від"їхав від станції метро "Лісова" на автобусі марки «ATAMAN А-092Н6», д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого перебували пасажири. Рухаючись зі швидкістю приблизно 40-50 км/год по вул. Кіото у м. Києві, на перехресті з вул. Мілютенко він побачив на пішохідному переході пішохода, який йшов не поспішаючи та, не пропускаючи його, виїхав на пішохідний перехід, вважаючи, що встигне проїхати. При цьому він відчув удар, зупинився і виявив, що вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_6 , який лежав біля колеса автобуса і якого він не бачив до наїзду. Вийшовши з автобуса, він запитав у потерпілого як він себе почуває, з"ясував, що у нього болить рука, пальці якої рухались. Він відвів потерпілого на зупинку громадського транспорту, попросив почекати поки він візвезе пасажирів і повернеться. Коли приблизно через 10 хвилин він повернувся, потерпілого на зупинці не було. Про цей впадок він повідомив свого роботодавця.

Крім визнання самим обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винність в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав, що 8.12.2021 р. приблизно о 6.20 год. він йшов на роботу, поспішав, розпочав переходити проїзну частину на перехресті вулиць Мілютенка і Кіото в м.Києві по пішохідному переходу, впевнившись в безпечності, при цьому, відхилився приблизно на 1 метр від пішохідного переходу і прискорив рух. Він бачив, що до перехрестя наближається автобус і вважав, що водій автобуса його бачить, тим більше, що попереду нього рухався ще один пішохід. Він відчув як на нього наїхав автобус, від чого впав. Через декілька секунд він зрозумів, що сталося, почав вставати, відчув біль в руці. Водій автобуса зупинився, підійшов до нього, запитав, що у нього болить. Він відповів, що болить рука. Водій попросив щоб він порухав пальцями, що він і зробив. Пальці рухались. Водій відвів його на зупинку громадського транспорту, попросив почекати поки він відвезе пасажирів і повернеться. У нього почала сильніше боліти рука, тому він викликав швидку допомогу на адресу свого гуртожитку і повернувся до гуртожитку. Цього дня він був доставлений до лікарні, де у нього було діагностовано відкритий перелом плечової кістки зі зміщенням уламків. Біля трьох місяців він проходив лікування, йому робили операцію, вставили титанову пластину, яку в подальшому потрібно буде видаляти. На даний час обвинувачений повністю відшкодував йому заподіяну матеріальну і моральну шкоду, просить не позбавляти його волі та права керувати транспортними засобами.

Відповідно до даних протоколу огляду та перегляду цифрового носія інформації з камери міської системи відеоспостереження "Безпечне місто" Київської міської держадміністрації та дослідженого в судовому засіданні відеозапису, 08.12.2021 р. о 06:18:24 по вул. Кіото зі сторони вул. Братиславської до перехрестя з вул. Мілютенко рухається автобус з невеликою швидкістю, більше в правій смузі та частково лівими колесами в лівій смузі; о 06:18:31 з тротуару на нерегульований пішохідний перехід вийшов пішохід, який рухається в межах розмітки "зебра" зліва направо по ходу руху автобусу; о 06:18:32 позаду першого пішохода в попутному з ним напрямку з тротуару на нерегульований пішохідний перехід вибіг пішохід, біг спочатку по "зебрі", а потім вибіг навкоси ліворуч за межі пішохідного переходу, де на нього о 06:18:35 здійснив наїзд автобус, який одразу зупинився (т. 2 а.с. 16-20).

Згідно з даними інженерно-транспортної експертизи, на момент огляду автобуса "ATAMAN А-092Н6", д.н.з. НОМЕР_1 , гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходяться в придатному стані (т.2 а.с. 29-35).

З даних висновку автотехнічної експертизи вбачається, що в дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору водій автобуса "ATAMAN А-092Н6", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був керуватися п.п. 12.2, 12.3, 18.1 Правил доржнього руху України, в його діях вбачаються невідповідності п.п. 12.3, 18.1 ПДР України. Водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстренного нальмування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автобуса "ATAMAN А-092Н6", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України (т. 2 а.с. 37-41).

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді відкритої травми: рани (визначена лікарями, як лінійна, до 0.4 (см)), яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому діафізу правої плечової кістки в дистальній третині (зі зміщенням), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові свідчать про те, що тілесне ушкодежння утворилося за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів до 06.43 год. 08.12.2021 р. (т.2 а.с. 23-28).

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, а саме в тому, що він після скоєння наїзду на пішохода зупинився, однак в подальшому покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, допустивши порушення вимог пункту 2.10 підпункти «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України, які виявились у тому, що він, маючи об`єктивну змогу усвідомити, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілий ОСОБА_6 опинився в небезпечному для життя стані, будучи зобов`язаним і маючи змогу надати потерпілому першу медичну допомогу, викликати швидку медичну допомогу, а також звернутися за допомогою до сторонніх осіб, умисно завідомо залишив без допомоги останнього на місці дорожньо-транспортної пригоди в небезпечному для життя стані, якого він сам поставив в небезпечний для життя стан та зник з місця ДТП в невідомому напрямку.

Суд вважає, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 135 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

За змістом статті 135 КК поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину;? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність за своїми соціальними та юридичними властивостями тотожна діянню, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Кримінальна відповідальність за злочинну бездіяльність настає лише за таких умов: а) на особу було покладено спеціальний обов`язок вчинити активні дії, якими було б відвернене настання суспільно небезпечного наслідку; б) у особи була реальна можливість у даній конкретній ситуації вчинити відповідні активні дії і запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК України полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за статтею 135 КК. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

В судовому засіданні встановлено, що після наїзду на пішохода водій ОСОБА_3 одразу ж зупинився, вийшов з автобуса, поспілкувався з потерпілим, поцікавився його станом здоров"я, з"ясував, що у нього болить рука, але пальцями він рухає, провів його на зупинку громадського транспорту і попросив там почекати поки він відвезе пасажирів.

З показань і обвинуваченого, і потерпілого вбачається, що після наїзду транспортного засобу на останнього, він встав, повідомив, що у нього болить рука, при цьому, рухав пальцями руки, яка боліла.

Приблизно через 5 хвилин, як вбачається з показань потерпілого, він вирішив викликати швидку допомогу на адресу свого гуртожитка і направився до гуртожитка, куди прибула швидка.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не мав умислу на залишення потерпілого ОСОБА_6 у небезпечному для життя стані.

Як повідомив обвинувачений, він приблизно через 10 хвилин повернувся на місце ДТП, де потерпілого вже не було, повідомив про цей випадок своєму роботодавцю.

Виходячи зі стану потерпілого після ДТП, який пересувався, рухав пальцями руки, яка була травмована, ОСОБА_3 не міг передбачити, що ОСОБА_6 ж перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

У такому стані ОСОБА_6 і не знаходився, оскільки самостійно дійшов до свого гуртожитку, до якого потрібно було йти, зі слів потерпілого, 5 хвилин.

Той факт, що обвинувачений після ДТП в порушення правил дорожнього руху залишив місце події, не може свідчити про його умисел на завідоме залишення без допомоги потерпілого.

За таких обставин суд вважає за необхідне виправдати обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст. 135 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Як обставини які згідно ч.1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який не судимий, характеризується позитивно, на даний час проходить службу в ЗСУ, наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, який вважав за недоцільне позбавляти обвинуваченого волі і права керувати транспортними засобами, і вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 ж можливі без ізоляції від суспільства, тому обирає йому основне покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, наслідки, до яких призвело порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, суд вважає за необхідне застосувати до нього додаткове покараня, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд стягує з ОСОБА_3 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертиз.

Речовий доказ по справі - диск з відеозаписом з місця події - підлягає збереженню в матеріалах кримінального провадження, автобус "ATAMAN А-092Н6", д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання представнику ПП "АВЕН-ЄЗЄР" ОСОБА_8 , - підлягає залишенню в його розпорядженні, а накладений на нього відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 24.12.2021 р. арешт, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

В силу ст. 76 КК України зобов"язати ОСОБА_3 періодично з"являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виправдати ОСОБА_3 за ч.1 ст. 135 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6447,64 грн.

Речові докази - диск з відеозаписом з місця події - зберігати в матеріалах кримінального провадження, автобус "ATAMAN А-092Н6", д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання представнику ПП "АВЕН-ЄЗЄР" ОСОБА_8 , - залишити в його розпорядженні, а накладений на нього відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 24.12.2021 р. арешт, скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий -