Справа № 161/255/21 Провадження № 11-кп/802/836/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року щодо нього,

У С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні четверо малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого

засуджено за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді 6 (шести) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_12 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуті з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 21287 (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн 84 коп.

В порядку ст.100 КПК України вироком вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 03 січня 2018 року близько 21 год 50 хв всупереч вимогам Правил дорожнього руху України він, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , перевищивши максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах (понад 50 км/год), рухаючись зі швидкістю близько 119 км/год по вул. Рівненській, поблизу будинку № 44, у м. Луцьку Волинської області, зі сторони просп. Волі в напрямку до просп. Відродження м. Луцька Волинської області, проявивши безпечність та неуважність під час руху, при виявленні автомобіля марки «FORD FOCUS», що рухався у попутному напрямку по правій крайній смузі руху і який став зміщуватись ліворуч на його ліву смугу руху ближче до осьової лінії розмітки, маючи об`єктивну можливість зупинитись до лінії руху автомобіля марки «FORD FOCUS» при максимально допустимій швидкості руху 50 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, при виконанні маневру об`їзду перешкоди праворуч, не справився із керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення правою бічною частиною свого автомобіля із бетонним відбійником шляхопроводу та металевим огородженням по вул. Рівненській у м. Луцьк, що розташовані були праворуч по напрямку його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, ОСОБА_15 помер в КП «Луцька міська клінічна лікарня».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , ОСОБА_15 згідно з висновком судово-медичного експерта № 07 від 18 січня 2018 року отримав комплекс тілесних ушкоджень, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку призвели до смерті потерпілого, причиною якої є поєднана тупа травма тіла, що супроводжувалась зламом кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, що призвело до розвитку травматичного шоку, який і є безпосередньою причиною смерті.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких, небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого, причиною якої є поєднана травма тіла, що супроводжувалась зламом кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3 б), п.10.1, п.12.3, п.12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями).

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, обвинувачений оскаржує вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Посилається на те, що має на утриманні четверо малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває. Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини, просить призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.75 КК України, а саме: звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. Частково задовольнити цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та стягнути на їх користь по 200000 (двісті тисяч) гривень.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі і просили вирок суду змінити, прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечили апеляційну скаргу та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційних скаргах не заперечується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено.

Місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебуває четверо малолітніх дітей, на обліку у лікарів-нарколога чи психіатра не перебуває.

Однак у суді першої та апеляційної інстанцій потерпілі наполягали на призначенні ОСОБА_7 суворої міри покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, адже під час досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений не вчиняв жодних дій з метою відшкодування збитків потерпілим та не намагався примиритися з останніми.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

На думку апеляційного суду, враховуючи усі вищенаведені обставини, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебуває четверо малолітніх дітей, на обліку у лікарів-нарколога чи психіатра не перебуває, проте вчинив тяжкий злочин із невідворотними тяжкими наслідками у вигляді смерті двох людей, та позицію потерпілої сторони, яка наполягала на суворій мірі покарання, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до обвинуваченого покарання у виді 6 (шести) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, має на утриманні четверо малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, хоча і мають місце, однак в даному конкретному випадку не можуть слугувати виключними підставами для застосування щодо ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з урахуванням обставин вчиненого злочину, його наслідків, ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після вчинення злочину.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений просив частково задовольнити цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та стягнути на їх користь по 200000 (двісті тисяч) гривень, однак такі доводи, на переконання апеляційного суду, не ґрунтуються на Законі.

Положення ч.1 ст.128 КПК України регламентують, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Приписами ч.5 ст.128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що вироком місцевого суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_12 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково. Стягнута з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 моральна шкода у сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Твердження обвинуваченого про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, у повній мірі відповідає обсягу та характеру, спричинених потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 душевних, нервових потрясінь і психічних страждань, що призвели до різкого погіршення стану їхнього здоров`я, а також вимушених змін у їхніх життєвих стосунках.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом у повній мірі врахована втрата потерпілими близьких їм людей, яка зумовила необхідність докладання додаткових зусиль для організації ними свого життя.

На переконання апеляційного суду, у даному випадку при вирішенні цивільного позову потерпілих місцевим судом у повній мірі взяті до уваги вказані обставини.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку при вирішенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 і задоволення моральної шкоди в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень судом першої інстанції дотримано засад розумності, виваженості та справедливості і в повній мірі взяті до уваги вищевказані обставини та вимоги чинного законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді