Справа № 742/2043/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/254/23
Категорія - ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000158 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, інваліда 2 групи, раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Процесуальні витрати в сумі 1029,72 грн. віднесено на рахунок держави. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою місцевого суду встановлено, що згідно з клопотанням прокурора у вересні 2021 року, більш точного часу не встановлено, біля польової дороги між селами Тихе та Рудівка, Прилуцького району, ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на незаконне придбання наркотичного засобу шляхом збирання дикоростучих рослин, на полі за м. Прилуки знайшов рослини зеленого кольору за зовнішніми ознаками схожі на коноплю, які зірвав та переніс до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , чим здійснив незаконне придбання наркотичних засобів. Після чого листя даних рослин висушив, подрібнив та в подальшому зберігав для власного вживання шляхом викурювання без мети збуту до 28.04.2022.

28.04.2022 під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , за вищевказаною адресою, працівниками поліції в квартирі було виявлено та вилучено частково подрібнену речовину рослинного походження коричнево-зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2055-НЗПРАП від 26.05.2022 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - каннабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 245,3 г.

Також під час обшуку в квартирі було виявлено та вилучено саморобний пристрій для куріння, на якому згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2055-НЗПРАП від 26.05.2022 міститься речовина темно-коричневого кольору, нашарована на поверхнях наданого на експертизу предмета-носія, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - екстракт каннабісу. Маса екстракту каннабісу в перерахунку на суху речовину становить 0,5044 г.

Перелічені наркотичні засоби ОСОБА_10 умисно незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу місцевого суду, виключивши з її мотивувальної частини посилання на умисел ОСОБА_10 та мету при вчиненні суспільно небезпечних діянь, а також твердження про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Вказав на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що у предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру не входить питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння. Умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину і встановлюються лише щодо осудної особи. Тобто, при вчиненні суспільно небезпечних діянь ОСОБА_10 не міг усвідомлювати, що він умисно порушує законодавство, що регулює обіг наркотичних засобів та що у вказаних його діяннях є/відсутня певна мета. Відтак, твердження суду про психічне ставлення Майстренка до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, яка погодилась з позицією прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п.1 ч.1 ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч.3 цієї статті, на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, ґрунтується кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності.

Згідно з ч.1 ст.505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до ч.1 ст.513 КПК України, суд між іншим з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтованим та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини ухвали місцевого суду посилання на умисел ОСОБА_10 та мету при вчиненні суспільно небезпечних діянь, а також твердження про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

За таких підстав, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи №231 від 04.08.2022 у ОСОБА_10 у період часу вчинення ним суспільно-небезпечного діяння мав місце хронічний розлад психічної діяльності у вигляді резидуальної шизофренії (Е.20.5 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), які позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час у ОСОБА_10 виявлені ознаки резидуальної шизофренії (Е.20.5 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду) і йому показане застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Тому, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2022 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2022 року посилання на умисел ОСОБА_10 та мету при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а також твердження про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

У решті цю ж ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4