Справа №155/1389/22
Провадження №1-кп/155/11/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 м.Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 25 травня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мар`янівка, Горохівського району, Волинської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, українця, громадянина України, не працюючого, з інвалідністю ІІІ групи, на утриманні в якого особи не перебувають, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , обвинувачується в тому, що 27 квітня 2021 року приблизно о 18 годині 30 хвилин в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, керуючись прямим умислом на заподіяння травм іншій особі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар долонею лівої руки в праву ділянку голови ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, розриву циннових зв`язок правого ока, вторинної глаукоми, атрофії зорового нерва правого ока, що явилось прямим причинно-наслідковим зв`язком, від нанесеного одного удару ОСОБА_3 . Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, виявлені у ОСОБА_5 , тілесні ушкодження належать до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчинені інкримінованого злочину визнав. Суду дав показання, що дійсно він, 27 квітня 2021 року приблизно о 18 годині 30 хвилин в АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар долонею лівої руки в потиличну ділянку голови ОСОБА_5 . Вказував, що від такого удару не могли утворитись тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті. Матеріальну шкоду, зазначену в цивільному позові відшкодував потерпілій повністю, в частині моральної шкоди визнає частково в сумі 10000 грн.

Незважаючи на визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні, підтвердила факт умисного спричинення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень та показала, що 27 квітня 2021 року за вказаних місця та часу обвинувачений ОСОБА_3 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар долонею лівої руки в праву ділянку голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження, після чого вона зателефонувала своєму сину. В подальшому в неї погіршувався стан здоров`я, а саме зір на правому оці, в результаті чого вона проходила лікування, яке триває і на час розгляду даної справи. Обвинувачений не просив в неї вибачення, не наполягає на суворому покаранні. Цивільний позов в частині моральної шкоди підтримує повністю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що 27 січня 2021 року, орієнтовно у вечірню пору доби перебувала на земельній ділянці біля будинку в якому вона разом з обвинуваченим та потерпілою проживають. Почувши словесну сварку між потерпілою та обвинуваченим, побачила як ОСОБА_3 , взяв правою рукою за одяг ОСОБА_5 і лівою рукою один раз наніс удар в область голови ділянки ока, після чого вона втрутилась в конфлікт і почала їх заспокоювати.

Крім показів обвинуваченого, потерпілої та свідка, вина ОСОБА_3 також підтверджується наданими та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами зокрема:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 травня 2021 року, з якого встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 , повідомила, що ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 , від 02 вересня 2022 та відеозаписом до нього в ході якого остання показала, як саме обвинуваченим було завдано їй тілесних ушкоджень;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , від 02 вересня 2022 та відеозаписом до нього, в ході якого остання показала, як саме обвинуваченим було завдано ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта за №36, при звернені ОСОБА_5 в амбулаторію встановлено діагноз: закрита черепна мозкова травма, струс головного мозку, гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз не ускладнений. Закрита черепно мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, явилась наслідком тупої травми голови. Виходячи з кількості виявлених при проведені експертизи, ушкоджень, можна стверджувати, що під експертній було заподіяно не менше 1 травмуючої дії. Встановлене у ОСОБА_5 , ушкодження, у вигляді струс головного мозку, як одна з найлегших форм черепно мозкової травми, яка супроводжується тільки клінічними проявами, та не викликає органічних змін, не потребує тривалого терміну лікування, по ступені тяжкості, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №6, між подіями, які мали місце 27 квітня 2021 року (один удар долонею лівої руки в ділянку правої частини обличчя) та погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 , а саме встановленим офтальмологом діагнозом: «Розрив циннових зв`язок правого ока; сублюксація (підвивих) кришталика; набухаючи катаракта правого ока; вторинна глаукома», з приводу чого проведено 31 серпня 2021 року оперативне втручання та в подальшому діагностовано атрофію зорового нерва правого ока наявний прямий причино наслідковий зв`язок. Термін перебування ОСОБА_5 , на амбулаторному лікуванні та лікуванні в умовах денного стаціонару дає підставу вважати, що діагностовано у неї тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Висновки судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_3 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Статтями 22, 290, 349 КПК України визначено право сторони обвинувачення обґрунтовувати свою позицію про доведеність винуватості особи доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, обсягу яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований цій особі злочин. При цьому законодавець не встановив перед прокурором вимоги долучати під час судового розгляду абсолютно всі зібрані під час досудового розслідування докази.

Згідно з ст.94 КПК України, суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить визнання своєї вини та часткове відшкодування шкоди

До обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, інформація про негативну характеристику відсутня, має інвалідність ІІІ групи, на обліку в лікарів психіатра не перебуває, однак лікувався від алкогольної залежності.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким суд визнає ОСОБА_9 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі, з урахуванням позиції прокурора та потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, приймаючи до уваги думку потерпілої та наявність пом`якшуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Судом взято до уваги позицію всіх учасників судового провадження, а тому суд дійшов висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку, адже обвинувачений ОСОБА_3 , до вчинення ним інкримінованого злочину вів законослухняний спосіб життя, що підтверджується відсутністю даних про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей про те, що обвинувачений до вчинення злочину мав девіантну поведінку.

Суд не призначає покарання у виді виправних робіт, оскільки обвинувачений офіційно не працює. Покарання у вигляді позбавлення волі, на думку суду, не відповідатиме принципу справедливості покарання як надміру суворе.

Потерпіла ОСОБА_5 звернулася з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумах відповідно 60998,68 гривень та 200000,00 гривень.

В частині матеріальної шкоди позивач просила позов залишити без розгляду, оскільки на час розгляду кримінального провадження обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 в сумі 60998, 68 слід залишити без розгляду.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 128 КПК України, передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В статті 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 1166, 1167 ЦК України, регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 , суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останньої від вчиненого кримінального правопорушення, фізичні та душевні страждання у зв`язку з тим, що був порушений нормальний спосіб життя, погіршення стану здоров`я, з огляду на конкретні обставини, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

За приписами ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Проте, на підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами внесеними згідно із постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року) відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом також враховується, що згідно практики Європейського Суду з прав людини зокрема «Справа Салов проти України» - «у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди…суд вправі призначити компенсацію моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу…».

У даному випадку судом до уваги береться факт ушкодження здоров`я потерпілої, умисел на заподіяння такої шкоди зі сторони обвинуваченого, втрата потерпілою можливості певний час вести нормальний спосіб життя.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 , на підставі вимог ст.1167 ЦК України, суд враховує матеріальний стан відповідача, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в її повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого та оцінює їх в розмірі 30000,00 гривень, які слід стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 , а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Суд визнає, що перераховані в позові обставини заподіяли позивачу моральні страждання та змінили уклад життя. При цьому, при визначенні розміру відшкодування завданої шкоди суд враховує вимоги розумності і справедливості.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди не є такою, яка б свідчила про бажання потерпілого до збагачення.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128-129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Горохівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1