ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/855/23 Справа № 203/3674/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік і 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 1 місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 не обиралася. Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , приблизно у червні 2022 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 ), на зупинці громадського транспорту, Дніпропетровської області, знайшов посвідчення УБД (учасника бойових дій) серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , видане 16 грудня 2015 року.

У подальшому у ОСОБА_8 , який усвідомлював, що вказане посвідчення є офіційним документом, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, та яке згідно з чинним законодавством України надає пільги представникам посвідчення на безоплатний проїзд залізничним транспортом, виник злочинний умисел, направлений на підроблення даного посвідчення, з метою використання його для безоплатного проїзду у міському транспорті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, направлений на підроблення офіційного документа, діючи умисно, самостійно підробив посвідчення УБД (учасника бойових дій) серії НОМЕР_1 , видане 16 грудня 2015 року, на ім`я ОСОБА_9 , шляхом внесення в нього змін, а саме: вклеїв в посвідчення свою фотокартку.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-22/28605-ДД від 19 вересня 2022 року до первинного змісту посвідчення УБД (учасника бойових дій) серії НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_9 , внесені зміни, а саме: фотокартка особи чоловічої статі наклеєна поверх первинного зображення власника документа чоловічої статі, виготовлений поліграфічним способом із використанням форм плоского офсетного і високого друку, та містить спеціальні елементи захисту.

Таким чином, ОСОБА_8 підробив посвідчення УБД, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і яке надає права або звільняє від обов`язків, з метою його використання.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 14 вересня 2022 року о 09 год. 48 хв., знаходячись в касах приміського сполучення залізничного вокзалу станції Дніпро- Головний, розташованого за адресою: м. Дніпро, площа Вокзальна 11, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу для безоплатного проїзду, пред`явив касиру підроблене посвідчення УБД (учасника бойових дій) серії НОМЕР_1 , видане 16 грудня 2015 року, на ім`я ОСОБА_9 , після чого білетний касир видала йому безкоштовний квиток № НОМЕР_2 %, який є підставою для безкоштовного проїзду 14 вересня 2022 року в електропотязі зі сполученням «Дніпро-Головний - Синельникове».

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його підроблювачем, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 358 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого документу, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в частині призначеного йому покарання - змінити. Пом`якшити покарання, призначивши ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 6 місяців, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що призначене судом покарання через свою суворість не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних проступків та даним про особу обвинуваченого, вказує на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, обставини справи, які викладені прокурором в обвинувальному акті не заперечував.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її необґрунтованість та безпідставність, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358. ч. 4 ст. 358 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочинів, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як проступки, їх характер, які пов`язані із кримінальними правопорушеннями проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальними правопорушеннями проти журналістів, які виразились у підробленні посвідчення, яке видається установою, що має право видавати такі документи і яке надає права або звільняє від обов`язків з метою використання його підроблювачем та у використанні завідомо підробленого документу та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, не працює, не одружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав в повному обсязі.

Врахував і конкретні обставини справи, зокрема, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Тож, врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (проступків), встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого, зокрема, судом першої інстанції було враховано при обрані розміру покарання у виді обмеження волі повне визнання вини, про яке захисник вказує в апеляційній скарзі, і як наслідок обставиною, що пом`якшує покарання визнано - щире каяття.

Щодо вимог захисника обвинуваченого про призначення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 6 місяців, то колегія суддів не приймає такі вимоги до уваги, оскільки вони суперечать закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положенням ч. 2 ст. 61 КК України, відповідно до якої передбачено, що обмеження волі встановлюється на строк від 1 до 5 років, тобто, нормами закону не передбачено призначення покарання у виді обмеження волі на строк нижче одного року.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4