Дата документу 22.11.2022 Справа № 331/3610/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1342/22 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/3610/22Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду до 24.12.2022 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що суд обмежився лише переліком стандартних ризиків при продовженні строку тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи. При цьому, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений не порушував дисципліну, виконував законні вимоги співробітників правоохоронних органів та слідчого ізолятору. Крім того, зазначив, що тримається під вартою з 08.04.2021 року, вважає, що передбачені ст. 177 КПК ризики з урахуванням тривалого терміну перебування під вартою, безумовно зменшилися, жодного доказу його винуватості немає. Прокурор належним чином не обґрунтував своє клопотання. Передачу матеріалів кримінального провадження з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя забезпечено не було. На переконання обвинуваченого, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту може забезпечити належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.185 КК кримінального правопорушення.

Розпорядженням Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на час воєнного стану визначена за Жовтневим районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому для запобігання зазначених ризиків необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.
На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні протягом іспитового строку злочину проти власності, який, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.
Між тим, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, стабільного та законного джерела доходу не має, місця проживання на підконтрольній території України не має. Раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів. Вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку за наявності скерованого до суду іншого обвинувального акту.
Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають беззаперечні підстави для висновку, що обвинувачений на шлях виправлення та перевиховання не став, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку, що передбачені ст. 177 КПК ризики на даний час не відпали та не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .
Судова колегія критично ставиться до посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо тривалого тримання під вартою та безумовного зменшення передбачених ст. 177 КПК ризиків, оскільки сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Заперечення ОСОБА_6 про недоведеність пред`явленого йому обвинувачення є передчасними, оскільки ці питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці при розгляді місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення. Апеляційний суд при перевірці рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою, ухваленого під час судового розгляду, перевіряє лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків. Судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння, особі обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4