Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/887/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 752/4681/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001387 від 25 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.

Судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_8 10000,00 гривень моральної шкоди і 43461,88 гривень матеріальної шкоди.

Також судом вирішено питання щодо речового доказу і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 25 листопада 2021 року о 18 годині 36 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «KiaForte» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною дороги по вулиці Жилянській в місті Києві зі сторони вулиці Л. Толстого у напрямку до вулиці Тарасівської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку № 69/71 по вулиці Жилянській, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 «б», 12.4, 17.1, 18.4 Правил дорожнього руху, рухався по смузі, призначеній для маршрутних транспортних засобів з перевищенням максимально дозволеної швидкості у 50 км/год., не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не реагував на її зміну, не зменшив швидкість та у подальшому не зупинився, щоб переконатися у відсутності пішоходів, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив дорогу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки (перелом акроміального кінця ключиці справа, перелом 5-го ребра справа по лопатковій лінії, правобічний гемопневмоторакс, перелом мечоподібного відростку грудини; переломи поперечних відростків тіл 3-7 грудних хребців зліва, компресійні переломи 7-8 грудних хребців, крайові переломи тіл 5-6 грудних хребців), а також легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини чола зліва та синця у ділянці верхньої третини правої гомілки.

Порушення ОСОБА_8 вимог п. п. 1.5, 2.3 «б», 12.4, 17.1, 18.4 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 , не спорюючи фактичних обставин справи, винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правової кваліфікації його дій та призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову, а саме збільшити розмір компенсації, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 , до 150000,00 гривень моральної шкоди і до 343151,00 гривень матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, представник потерпілого зазначає про те, що:

- у справі наявні документи на підтвердження понесених ОСОБА_6 матеріальних збитків на лікування, санаторно-курортне лікування, реабілітацію, за послуги таксі, покупку проїзних квитків, зокрема акти про надані медичні послуги та відповідні квитанції про витрати, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Апелянт звертає увагу на те, що потерпілий міг сплачували указані в квитанціях суми як особисто, так і через інших осіб, оскільки, проходячи лікування, не завжди мав можливість сам проводити оплату;

- при вирішенні моральної компенсації суд не в повній мірі врахував того, що: потерпілий протягом тривалого часу лікувався у зв`язку з пошкодженням здоров`я; саме по собі тривале лікування завдало йому душевних страждань; страждань зазнала і мати ОСОБА_6 ; від отриманих травм потерпілий тривалий час не міг піднятися з ліжка і у нього виникли труднощі з пересуванням, багато запланованих раніше справ довелося відкласти, а від деяких відмовитися взагалі, що спричинило проблеми з роботою. З урахуванням зазначених обставин моральна шкода в сумі 10000,00 гривень, яку визначив суд першої інстанції, є явно заниженою.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , в яких вказує про необґрунтованість наведених апелянтом доводів та просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які вважали, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються з огляду на регламентовані у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України правила.

За встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_8 за даним законом України про кримінальну відповідальність покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 75 КК України та в апеляційній скарзі не оспорюється також.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову і визначення розміру моральної та матеріальної компенсації, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 , колегія суддів враховує таке.

В межах даного кримінального провадження представником потерпілого подано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 150000,00 гривень моральної шкоди та 343151,00 гривень матеріальної шкоди.

В подальшому представником потерпілого було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме про додаткове стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 20357,00 гривень матеріального збитку.

Вироком суду такі цивільні вимоги були задоволені частково та ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 10000,00 гривень моральної шкоди і 43461,88 гривень матеріальної шкоди.

При цьому, як слідує зі змісту вироку, визначаючи суму моральної компенсації для ОСОБА_6 в указаному розмірі, суд першої інстанції послався на негативні наслідки від отриманих потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді травм, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення стану його здоров`я та необхідність витрачання додаткового часу для його відновлення.

Водночас, суд вказав, що не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, оскільки потерпілий не надав відповідного розрахунку та/або експертного висновку у підтвердження заявленого ним розміру в сумі 150000,00 гривень.

Однак, колегія суддів з такими висновками погодитися не може.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень не відповідає вимогам розумності, справедливості та виваженості і є явно заниженим.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував того, що через дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження - закрита травма грудної клітки з численними переломами (зокрема ключиці, ребра справа, грудних хребців), що призвело до неодноразового операційного втручання, потребувало тривалого лікування, часу та зусиль для відновлення попереднього стану, тимчасово обмежило потерпілого повноцінно виконувати повсякденні речі та очевидно, що негативно позначилося на якості звичного способу життєдіяльності.

З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності всі обставини, які підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної компенсації та мають для цього істотне значення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 , до 100000,00 гривень.

Всупереч висновкам суду першої інстанції, не надання потерпілим розрахунку та/або експертного висновку не може бути перешкодою для визначення справедливого розміру моральної компенсації виходячи із установлених конкретних обставин справи.

Об`єктивних підстав для збільшення розміру моральної шкоди до 150000,00 гривень, як про це просить представник потерпілого, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в порядку п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, у зв`язку з необхідністю збільшення суми моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 .

Також апеляційний суд вважає неправильним рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення 25 листопада 2021 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Kia Forte» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206125291.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли делікті відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдавав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України № 1961-IV).

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 лютого 2020 року (справа № 489/2170/17).

Таким чином, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Kia Forte» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_6 , то обов`язок з виплати потерпілому матеріального відшкодування повинен нести страховик ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в межах ліміту страхового відшкодування.

У зв`язку із цим рішення суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди є неправильним і в цій частині підлягає скасуванню. В задоволенні цивільного позову про стягнення з обвинувального матеріальної шкоди слід відмовити.

Отже, апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Збільшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , з 10000,00 (десяти тисяч) гривень до 100000,00 (ста тисяч) гривень.

Вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди скасувати та в задоволенні цивільного позову в цій частині відмовити.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4