КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2692/2022 Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України
Єдиний унікальний номер 759/5373/22 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003913, внесеного до ЄРДР 24 квітня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Садове, Снегірьовського р-ну, Миколаївської обл., громадянин України, неодружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 23 квітня 2015 року приблизно о 17 год., знаходячись в примiщенi торгівельного залу гіпермаркеті №6 «Епіцентр К», розташованого по вул. Берковецькій, 6-в в м. Києві, умисно таємно з корисливою метою викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, усвідомлюючи при цьому наслідки відповідальності за вчинення таких дій, вважаючи, що за її діями ніхто з оточуючих не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав з торгівельних полиць товар, що належить ТОВ «Епіцентр К», а саме: «картридж для станка», арт. 51313082, вартістю 396,21 грн.; «дезодорант Нівея», арт.51314490, вартістю 33,13 грн.; «антиперспірант Dove», арт. 51314343, вартістю 36 грн. 04 коп.; «антиперспірант Dove», арт. 51314136, в кількості 2 шт., вартістю 36,04 грн. кожний, на суму 72,08 грн., а всього майна на загальну суму 537 грн. 46 коп., після чого сховав неоплачені товари під власний одяг та направивсь до касової зони. Продовжуючи намір щодо таємного викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «Епіцентр К» та розпорядитись ним на власний розсуд ОСОБА_6 , 23 квітня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв. виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме: винести викрадене майно та розпорядитися ним, не розрахувавшись на касі, направився до виходу з торгівельного залу. Однак довести кримінальне правопорушення до кінця ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони гіпермаркету «Епіцентр К», разом з наявним при ньому чужим майном.

Цим вироком вирішено питання речових доказів.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду від 26 травня 2022 року змінити, постановити ухвалу, якою на підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі п. 5 ст. 74 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.
З посиланням на санкцію ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII), ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, на час його вчинення 23 квітня 2015 року було злочином середньої тяжкості, однак, у зв`язку із змінами у законодавстві на даний час (Закон України № 2617-VІІІ) за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, діяння, вчинене ОСОБА_6 , є кримінальним проступком. З огляду на інкриміновані незаконні дії ОСОБА_6 , які вчинено 23 квітня 2015 року, на час ухвалення оскаржуваного вироку закінчився трирічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник та представник потерпілої особи, повідомлені про день та час апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.
Зважаючи на позицію прокурора, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її, вказавши про те, що з часу вчинення кримінального проступку до дня постановлення вироку пройшло більше 7 років, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 49 КК України, за відсутності заяви обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, він підлягає звільненню від покарання; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), є вірною.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.ст. 65, 50 КПК України, і прокурором ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не оспорюється.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про звільнення обвинуваченого від призначеного вироком покарання у зв`язку з закінченням строків давності, то колегія суддів вважає їх слушними.

Так, станом на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення - 23 квітня 2015 року - санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільнялась від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Перебіг давності зупинявся, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлювався з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільнялась від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VШ від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 1 липня 2020 року, внесені зміни до Кримінального кодексу України.
Так, згідно з положеннями ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VШ) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Санкція ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону України № 2617-VШ від 22 листопада 2018 року) покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Відповідно до положень ст. 49 КК України (в редакції Закону України № 2617-VШ) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції Закону України № 2617-VШ) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до положень ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість; закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

З урахуванням наведеного, станом на час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 слід було застосовувати положення ст. 12, ч. 1 ст. 185, ст. 49 КК України в редакції Закону України № 2617-VШ від 22 листопада 2018 року в частині, що поліпшує становище обвинуваченого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що з 11 червня 2015 року ОСОБА_6 оголошений в розшук.
23 травня 2022 року ОСОБА_6 розшуканий та доставлений до слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві.
Водночас, з дня вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 до дня проголошення вироку пройшло більше 5 років.

Разом з тим, на ОСОБА_6 розповсюджуються положення ч. 2 ст.49 КК України (в редакції Закону України № 2617-VШ).

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений параграфом 2 глави 24 КПК.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язковиму разі звернення з відповідним клопотанням прокурора та сторони захисту, обов`язковою умовою є згода обвинуваченого на таке звільнення.
Проте, ні прокурор, ні захисник, ні обвинувачений з відповідним клопотанням до суду не звертались, обвинувачений згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не подавав, погодившись на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку.
Апеляційна скарга на вирок суду подана лише прокурором і лише в частині незастосування до обвинуваченого положень ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України.

Ухвалюючи обвинувальний вирок та призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 5 ст. 74 КК України, відповідно до якої особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, та не звільнив обвинуваченого від призначеного за вироком суду покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не застосований закон, який підлягав застосуванню, а тому, на переконання колегії суддів, вирок суду підлягає зміні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України змінити.
На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді громадських робіт строком 80 годин у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4