ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/489/22
Провадження №1-кп/477/95/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Липовець Вінницької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимості;

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

та його захисника ОСОБА_5 (обоє в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2022 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Відповідно до обвинувального акту досудовим розслідуванням було встановлено наступне.

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24 лютого 2022 року № 43 ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Верховного Головнокомандувача Збройних сил України від 22 лютого 2022 року № 2 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду навідника 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , ВОС - НОМЕР_3.

Далі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року № 47 він був зарахований до списків особового складу цієї військової частини, його поставлено на всі види забезпечення, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків на посаді шпк «солдат».

Згідно положень п.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 25 лютого 2022 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, і з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку, тобто проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 станом на квітень 2022 року, згідно з наказом командира цієї частини від 24 лютого 2022 року № 46 (по стройовій частині) була залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії і знаходилася у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме - угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", а особовий склад військової частини НОМЕР_1 , зокрема і солдат ОСОБА_3 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває до тепер.

Згідно пунктів 1 та 3 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

У відповідності до ч. 2 ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року №47 старший лейтенант ОСОБА_7 був призначений тимчасово виконуючим обов`язки командира 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Отже, для солдата ОСОБА_3 , як навідника 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , станом на квітень 2022 року, прямим начальником був тимчасово виконуючий обов`язки командира 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_7 , накази якого солдат ОСОБА_3 , як підлеглий, зобов`язаний був беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою, як того вимагає ст. 30 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , порушив наведені вимоги законодавства та порушив встановлений порядок несення військової служби за наступних обставин.

Так, наказом тимчасово виконувача командира 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , викладеного у бойовому наказі, солдату ОСОБА_3 було доведено про необхідність зайняти до 19:00

15 квітня 2022 року позиції по посадці

Х:5204881 лівий край асфальтованої дороги,

Y:6448069 правий край посадки

із завданням зайняття 2-ої лінії оборони та облаштуванням інженерних робіт 1,2-ої черги.

Наказ старшого лейтенанта ОСОБА_7 у день його видання був доведений особисто солдату ОСОБА_3 в усній та письмовій формі. Наказ був сформульований чітко і не допускав подвійного тлумачення і солдат ОСОБА_3 не звертався до старшого лейтенанта ОСОБА_7 з проханням уточнити його, тобто в повній мірі усвідомлював його та зобов`язаний був виконувати.

При цьому, наказ був виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдат ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний виконати його.

Однак, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді навідника 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 2-ої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в районі АДРЕСА_2 , 15 квітня 2022 року, точний час в ході розслідування встановити не виявилося за можливе, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, прийнявши наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира 2-ої мотопіхотної роти військової частини старшого лейтенанта ОСОБА_7 , викладений у бойовому наказі до виконання, прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною та письмовою відмовами, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Під час розгляду справи, 09 березня 2023 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі його захисника ОСОБА_8 , укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000150.

Згідно з угодою ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і беззастережно визнає обвинувачення в обсязі висунутого йому за судовим провадженням.

Відповідно до угоди її сторонами узгоджено, що при її затвердженні обвинуваченому буде призначено покарання за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, тривалість якого та обов`язки згідно ст. 76 КК України на його період будуть визначені судом.

У засіданні обвинувачений, захисник та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Суд, заслухавши посилання учасників розгляду, перевіривши матеріали обвинувального акту та укладено угоду, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена і щодо тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Під час підготовчого засідання суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди за ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства.

Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням:

- тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину;

- наявністю кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, зокрема: щире каяття та визнання своєї вини, мета продовжити службу у Збройних Силах України та належно виконувати свої обов`язки, в тому числі й спрямовані на відсіч та стримування (нейтралізація) збройної агресії Російської Федерації;

- відсутністю обставин, які обтяжують покарання;

- особи обвинуваченого, який не має судимості, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, учасник бойових дій.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України; його дії кваліфіковані вірно; покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для його виправлення; тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 314, ч. 1 ст. 369, ч.2 ст. 373, ст.ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України -

У Х В А Л И В:

Затвердити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000150, угоду про визнання винуватості від 09 березня 2023 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання за його вчинення у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк у один рік, за час якого він, починаючи з дня проголошення вироку, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за виконанням ОСОБА_3 покладених обов`язків доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, а засудженому та захиснику направити поштою.

Головуючий:

суддя ОСОБА_1