печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6982/23-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених особі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021 та уповноважених особі Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

21.02.2023 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених особі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021 та уповноважених особі Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000297, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України.

14.06.2022 у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.06.2022 у справі № 463/4028/22 (провадження № 1-кс/463/2786/22) проведено обшук об`єкта житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено майно, зокрема, яке належить ОСОБА_4 , а саме:

- ноутбук Apple MacBook 13-inch, model No. A2337, сірого кольору, serial No. FVFGP1SXQ6LT;

- мобільний телефон IPhone Xr, червоного кольору, 64GB, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 .

Так, 19.08.2022 в інтересах ОСОБА_4 було направлено клопотання прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000297 від 19.05.2022, а також слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, про повернення тимчасово вилученого майна, в порядку ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України.

На вказане клопотання, отримано відповідь від прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань ОГП Дана Марголіса від 26.08.2022 № 31/1/2-40087-22, у якій йдеться про те, що 25.08.2022 процесуальним керівником у кримінальному провадженні прийнято рішення про відмову у задоволенні, зокрема вказаного клопотання.

Крім того, до вказаної відповіді, серед іншого, було долучено постанову про відмову у задоволенні клопотання від 25.08.2022, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, в інтересах ОСОБА_4 . Указана постанова мотивована тим, що тимчасово вилученим майном вважаються лише речі та документи, які не входять до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

У той же час, слідчий першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 у своїй відповіді від 31.08.2022 № 18959-22/10-5-02-01-8775/22 посилається на вищезгадану відповідь прокурора та фактично ігнорує питання, що ставились у клопотанні про повернення тимчасово вилученого майна.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Представники Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань та Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду скарги повідомлялись належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого/прокурора.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000297, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України.

14.06.2022 у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.06.2022 у справі № 463/4028/22 (провадження № 1-кс/463/2786/22) проведено обшук об`єкта житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено майно, зокрема, яке належить ОСОБА_4 , а саме:

- ноутбук Apple MacBook 13-inch, model No. A2337, сірого кольору, serial No. FVFGP1SXQ6LT;

- мобільний телефон IPhone Xr, червоного кольору, 64GB, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 .

Так, 19.08.2022 в інтересах ОСОБА_4 було направлено клопотання прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000297 від 19.05.2022, а також слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, про повернення тимчасово вилученого майна, в порядку ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України.

На вказане клопотання, отримано відповідь від прокурора другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань ОГП Дана Марголіса від 26.08.2022 № 31/1/2-40087-22, у якій йдеться про те, що 25.08.2022 процесуальним керівником у кримінальному провадженні прийнято рішення про відмову у задоволенні, зокрема вказаного клопотання.

Крім того, до вказаної відповіді, серед іншого, було долучено постанову про відмову у задоволенні клопотання від 25.08.2022, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, в інтересах ОСОБА_4 . Указана постанова мотивована тим, що тимчасово вилученим майном вважаються лише речі та документи, які не входять до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

У той же час, слідчий першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 у своїй відповіді від 31.08.2022 № 18959-22/10-5-02-01-8775/22 посилається на вищезгадану відповідь прокурора та фактично ігнорує питання, що ставились у клопотанні про повернення тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Так, у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Так, судовим розглядом встановлено, що під час проведення обшуку 14.06.2022 було вилучено: ноутбук Apple MacBook 13-inch, model No. A2337, сірого кольору, serial No. FVFGP1SXQ6LT; мобільний телефон IPhone Xr, червоного кольору, 64GB, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 .

Всупереч зазначеному, представники Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань та Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явились та станом на час розгляду скарги слідчому судді не надано відомостей та документів, в яких наводилися б підстави для подальшого утримання майна ОСОБА_4 та його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування. Оскільки, доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021 не надано.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном.

За вказаних обставин, позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що, як наслідок, свідчить про бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 14.06.2022, за адресою: АДРЕСА_1 , яке необхідно усунути шляхом зобов`язання останнього повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 4 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених особі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021 та уповноважених особі Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених особі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021 та уповноважених особі Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000079 від 22.01.2021, повернути ОСОБА_4 (уповноваженій ним особі) належне йому майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку 14.06.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук Apple MacBook 13-inch, model No. A2337, сірого кольору, serial No. FVFGP1SXQ6LT;

- мобільний телефон IPhone Xr, червоного кольору, 64GB, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1