Справа № 345/202/22
Провадження № 11-кп/4808/539/22
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його законного представника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у кримінальному провадженні №0000426 апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду від 13.09.2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Строк покарання відраховуватиметься з моменту початку виконання вироку.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

14.10.2021 близько 19:40 год. неповнолітній водій ОСОБА_11 керував мотоциклом «KAWASAKI ZR-S», KZ750EE219822 та рухався по вул. Богдана Хмельницького в м. Калуш. При наближенні до пішохідного переходу водій мотоцикла ОСОБА_11 проявив неуважність, не зупинився, щоб дати дорогу малолітній ОСОБА_12 , яку вела за руку її мати та здійснив на неї наїзд. У результаті порушення ним п.п. 1.3, 1.5, 2.3б, 2.3д, 12.2, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої малолітня пішохід ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла.

В апеляційних скаргах:

-потерпіла ОСОБА_7 вважає призначене судом покарання обвинуваченому несправедливим через його м`якість, а застосування ст. 69 КК України несправедливим. На її думку, в суді встановлена тільки одна пом`якшуюча покарання обставина, вчинення злочину неповнолітнім. Щире каяття обвинуваченого не підтверджується, оскільки він не зрозумів, що збив людину, однак чомусь злякався та втік. З`явлення обвинуваченого на наступний день до поліції разом із захисником, стверджує про продуману та холоднокровну поведінку, яка не є щирим каяттям. Обвинувачений без погодження із нею надіслав 50 000 гривень, проте вона від цих коштів відмовилась, адже це не покривало вартість надгробного пам`ятника для її дочки. Просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_11 призначити 3 роки позбавлення волі.

- захисник ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини, вважає вирок суду незаконним через надто суворе покарання. Слід врахувати, що ОСОБА_11 вчинив необережний злочин у неповнолітньому віці, в якому має місце нестійкість психічних процесів, відсутність життєвого досвіду, знань і навичок. Необхідно звернути увагу суду на досудову доповідь органу пробації щодо неповнолітнього ОСОБА_11 (а.с. 38-39), згідно якої його виправлення є можливим без ізоляції від суспільства, а ризики вчинення ним повторно кримінального правопорушення не виявлені. Також, судом не враховано, як пом`якшуючу обставину з`явлення із зізнанням. Просить змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу потерпілої, де стверджує, що обвинувачений самостійно з`явився із зізнанням в поліцію, повністю визнав свою вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та розкаявся. Він неодноразово в суді просив вибачення в потерпілої, намагався примиритися. Також, потерпілій було відшкодовано завдані збитки в розмірі 150 000 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Проте, через невизначеність поведінки потерпілої не було досягнено жодних домовленостей щодо добровільного відшкодування шкоди, попередньо зазначеної в її вимогах, а саме 500 000 гривень. Скоєне її сином кримінальне правопорушення є необережним злочином. Просить апеляційну скаргу потерпілої відхилити.

В апеляційній інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_11 , його законний представник та захисник підтримали подану апеляційну скаргу захисника, просять задовольнити її вимоги в повному обсязі, доводи апеляції потерпілої заперечили; неодноразово направлялись поштою кошти потерпілій, вона їх не приймала. Вони і зараз направили їй 30 тис. грн., про що подали документ;

- прокурор вважає вирок законним й обґрунтованим, покарання для неповнолітнього обвинуваченого справедливим;

- потерпіла та її представник вважають, що вирок підлягає зміні в частині призначеного судом покарання, застосування ст. 69 ККУ є безпідставним, просять призначити 3 роки позбавлення волі, доводи апеляції захисника обвинуваченого заперечили.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши окремі документи, обговоривши доводи учасників апеляційного провадження та мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачееного та потерпілої задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ст. 286 ч. 2 ККУ в апеляційних скаргах не оспорюються, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Вирок суду відповідно до ст. 370 КПК України та ст.ст. 50, 65 ККУ має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, а призначене винній особі покарання законним й справедливим.

Оскаржений вирок в частині покарання ОСОБА_11 відповідає вказаним вимогам закону, він є справедливим.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд, керуючись ст.65 КК України, належно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало порушення вимог Правил дорожнього руху України, ступінь тяжкості наслідків, що настали від кримінального правопорушення смерть малолітньої потерпілої, дані про особу обвинуваченого, який вказане правопорушення вчинив у неповнолітньому віці, раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації та проживання, виховується у родині матір`ю та вітчимом, за місцем проживання характеризується позитивно, намагався неодноразово частково відшкодувати потерпілій завдану шкоду, однак остання відмовлялась.

Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, є вчинення злочину неповнолітнім, що слід визнати визначальним при визначенні міри покарання, його каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, намагання відшкодувати збитків шляхом неодноразового перерахування коштів потерпілій.

Обтяжуючих покарання обставин у розумінні ст. 67 КК України органами досудового розслідування не встановлено, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно виявляти вказані обставини.

Цілком обґрунтовано суд при призначенні покарання врахував зміст досудової доповіді органу пробації в тій частині, що ОСОБА_11 не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За таких даних, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема наявність декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема його неповнолітній вік на час злочину, вчинення злочину вперше, його розкаяння, визнання вини, сприяння досудовому слідству, намагання відшкодувати збитки та відсутність обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд вважає, що застосування у вироку ст. 69 ККУ до його покарання є цілком законним, виправданим, обгрунтованим й вмотивованим.

Слід погодитись з доводами захисника про те, що пом`якшуючою обставиною для покарання обвинуваченого є його явка зі зізнанням, оскільки він з`явився до поліції зразу на наступний день, до моменту встановлення особи, яка вчинила ДТП.

Тяжкість наслідків, на що посилається потерпіла, у цій справі не має визначаючої ролі для посилення покарання обвинуваченого. Всі вказані обставини справи, дані про особу винного підтверджують, що для його виправлення й запобігання вчинення інших злочинів достатнім є призначене йому судом першої інстанції реальне покарання у виді позбавлення волі на 1 рік 6 місяців з позбавленням його права на керування транспортними засобами на 2 роки.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, практиці ЄСПЛ і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Прохання потерпілої в додатковому дослідженні диску з відеозаписом події не підлягає до задоволення в силу положень ст. 404 ч.3 КПК України, фактичні обставини автопригоди апелянтами не оспорюються.

Доводи захисника обвинуваченого про застосування до його покарання ст. 75 ККУ колегія суддів вважає необґрунтованими. При цьому апеляційний суд бере до уваги конкретні обставини та тяжкі наслідки вчиненого ДТП, позицію потерпілої, невідшкодування їй збитків. Тому умовне звільнення його від покарання носитиме ознаки несправедливості правосуддя у цій справі.

Посилання захисника на висновок органу пробації про можливе умовне звільнення обвинуваченого від покарання слід відхилити, оскільки такі висновки носять для суду рекомендаційний характер.

Таким чином апеляційний суд прийшов до переконання про залишення поданих апеляцій без задоволення, вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Калуського міськрайонного суду від 13.09.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_11 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2

О ОСОБА_13

Ф ОСОБА_14