Справа №592/3954/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/638/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_19
ВИРОК

Іменем України

"04" січня 2023 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3954/22 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК України,

часників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- перший заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років; за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2022, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць 10 днів. В іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що призначені ОСОБА_11 однакові за видом і розміром покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років поглиненню не підлягають;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_14 просить змінити вирок та пом`якшити ОСОБА_11 покарання, оскільки призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, судом безпідставно застосовані положення ст. 71 КК через не виконання ОСОБА_11 покарання за попереднім вироком з незалежних від нього причин;

- обвинувачений ОСОБА_15 просить застосувати ст. 69 КК та призначити йому покарання у виді обмеження волі, оскільки він визнав вину, сприяв слідству, щиро кається, цивільні позови відсутні.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років; за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2022 та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 10 днів. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ТОВ «АТБ-Маркет» завдану шкоду в сумі 2189,33 грн та ТОВ «Весела торбинка» суму завданих збитків в розмірі 485,85 грн, а також на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5251,56 грн.

Згідно вироку, 19.02.2022 у період часу з 06:55 до 06:58 ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні магазину ТОВ «АМБАР-МАРКЕТ» за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 40, діючи повторно, таємно викрав майно вартістю 375,21 грн.

21.04.2022 у період часу з 18:54 до 18:59 ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет» «Продукти-406» за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 12, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно загальною вартістю 752,59 грн.

25.04.2022 у період часу з 14:08 до 14:13 ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет» «Продукти-406» за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 12, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно загальною вартістю 1436,74 грн.

04.05.2022 у період часу з 12:13 до 12:16 ОСОБА_11 , знаходячись в магазині ТОВ «ОМІКО» «Веселка» за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 54/б, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно на загальну суму 436,70 грн.

07.05.2022 у період часу з 08:51 до 08:54 ОСОБА_11 , знаходячись в магазині ТОВ «ЕКО» «Екомаркет» за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38Б, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно вартістю 433,20 грн.

07.05.2022 у період часу з 09:15 до 09:19 ОСОБА_11 , знаходячись в магазині ТОВ «ЕКО» «Екомаркет» за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38Б, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно на загальну суму 635,66 грн.

08.05.2022 у період часу з 07:49 до 07:52 ОСОБА_11 , знаходячись в магазині ТОВ «ЕКО» «Екомаркет» за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38Б, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно на загальну суму 494,01 грн.

19.05.2022 у період часу з 09:50 до 10:00 ОСОБА_11 , знаходячись в магазині ТОВ «ОМІКО» «Веселка» за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 54/б, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно на загальну суму 377,96 грн.

22.05.2022 у період часу з 12:52 до 12:56 ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні магазину ТОВ «АТБ-Маркет» «Продукти-406» за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 12, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно викрав майно на загальну суму 507,14 грн.

28.05.2022 року у період часу з 11:49 до 11:54 ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сам-маркет» ТОВ «Весела торбинка» за адресою: м. Суми вул. Героїв Крут, 60/3, діючи повторно та в умовах воєнного стану, таємно взяв з полиці майно загальною вартістю 485,85 грн та, минувши касову зону і не розрахувавшись за товар, хотів залишити місце події, тобто вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення кінця, але яке не було закінчено з незалежних від його волі причин, так як він був затриманий співробітниками магазину.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги, а також заперечили проти апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури, а також заперечила проти апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 про пом`якшення покарання, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ст. 69 КК, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приписи ст. 69 КК щодо призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними та застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, особи винного тощо.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно виходити з системного тлумачення ст. 66 і 69 КК і тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи. Посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності» (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими, а один нетяжким, визнання обвинуваченим своєї вини, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушень, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 185 і ч. 4 ст. 185 КК, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки відсутні підстави вважати, що ці обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що навіть мінімальне покарання, призначене ОСОБА_11 судом першої інстанції в межах санкції як ч. 4 ст. 185 КК, так і ч. 2 ст. 185 КК (для покарання у виді позбавлення волі), є явно недоцільним і несправедливим.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного застосування положень ст. 71 КК при призначенні остаточного покарання, оскільки після постановлення попереднього вироку Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2022 та до повного відбуття покарання за цим вироком у виді 80 годин громадських робіт, починаючи з 19.02.2022 ОСОБА_11 почав вчиняти нові кримінальні правопорушення, що і є підставою для призначення покарання за сукупністю вироків.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що введення в державі воєнного стану яким-небудь чином унеможливило виконання вироку, враховуючи при цьому те, що ОСОБА_11 почав перебувати на обліку в органі пробації з 11.02.2022 та станом на 17.05.2022 покарання не відбув, а запобіжний захід у виді тримання під вартою в цій справі до нього застосований тільки 15.06.2022.

Що стосується доводів апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме - ст. 70 КК, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Як зазначено вище, ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років; за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2022 та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 10 днів.

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Вказані вимоги закону при ухваленні вироку судом першої інстанції не дотримані, оскільки призначивши ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років як за ч. 4 ст. 185 КК, так і за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК, суд визначив покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, хоча вказані покарання є однаковими за видом і розміром, тобто кожне з цих покарань по відношенню одне до одного не є ні м`яким, ні суворим, що унеможливлює поглинення одного покарання іншим і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення, суд першої інстанції повинен був застосувати принцип складання призначених покарань (повного або часткового), що відповідало б положенням ч. 1 ст. 70 КК.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, оскільки призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом складання покарань тягне за собою застосування більш суворого покарання, то колегія суддів, згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК, вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених судом першої інстанції покарань, а остаточне покарання призначити за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 04.01.2022 у виді 80 годин громадських робіт згідно правил ч. 1 ст. 72 КК.

В частині вимоги визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні інкримінованих правопорушень апеляційна скарга першого заступника керівника обласної прокуратури задоволенню не підлягає, оскільки не оскаржується ані правова кваліфікація дій обвинуваченого, ані доведеність і повнота визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 420 КПК України, -

ухвалила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 відносно ОСОБА_16 скасувати в частині призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених судом першої інстанції покарань за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК України, призначити ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років один місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2022 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років один місяць десять днів.

В іншій частині вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, яким тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4