Березівський районний суд Одеської області
15.12.2022
Справа № 494/833/22
Провадження № 1-кп/494/203/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.12.2022 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець с. Маркевичеве Ширяївського району Одеської області, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 та частиною першою статті 162 Кримінального кодексу України (далі КК України),-
29 січня 2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне проникнення до житла, що знаходиться за АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_5 . З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифіковано Законом України №475/97 ВР від 17.07.1997 р, якою закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі володільця будинку, без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, 29.01.2022 р приблизно о 22:00 годині, проник до вказаного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в якому був виявлений мешканцем домоволодіння ОСОБА_5 .
Крім того, 29.01.2022 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого мешкання. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 незаконно проник до житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у спальні на ліжку помітив ОСОБА_5 . У продовження своїх протиправних дій, ОСОБА_4 умисно завдав два удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_5 . Надалі ОСОБА_4 стягнув з ліжка потерпілого на підлогу та завдав близько шести ударів ногами по лівій частині тулубу та лівої нижньої кінцівки. Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів VII-VIII ребер зліва, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани верхньої губи, крововиливу в склеру правого ока, садна та синці.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 у незаконному проникненню до житла особи, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 незаконно проник до житла особи та умисно завдав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечні для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив злочини, передбачені частиною першою статті 162 КК України і частиною першою статті 122 КК України.
Потерпілий ОСОБА_5 на виклик до суду не прибув, водночас на адресу суду 22.08.2022 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальні правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені них та просив суд призначити найменш суворе покарання.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, не знаходиться на наркологічному та психіатричному обліку.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та за частиною першою статті 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75,76 встановити іспитовий строк терміном на 1 рік з покладанням відповідних обов`язків. Обвинувачений просив призначити найменш суворе покарання та вказав, в подальшому житті не будуть вчиняти таких дій. Потерпілий у судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною 1 ст.162 КК України у виді штрафу та за частиною 1 статті 122 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.70,75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та інтересів потерпілого.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Запобіжний захід не застосовувався.
Речові докази, витрати на експерта - відсутні
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ст.75,76, 122,162 КК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 КК України та частиною першою статті 162 КК України призначивши покарання:
- за ч. 1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Запобіжний захід не застосовувався.
Речові докази, витрати на експерта - відсутні
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9