Справа № 742/1099/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/455/22
Категорія - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000290, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання після приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 - 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1674 гривні 01 копійку в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 04 квітня 2022 року, близько 13 год. 00 хв. (точного часу не встановлено), в умовах воєнного стану, умисно, незаконно, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), прибув за адресою: АДРЕСА_1 , де будучи завідомо обізнаним про відсутність власника житла та сторонніх осіб, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, підійшов до відкритого вікна та проник у середину будинку, звідки умисно таємно викрав: пилку ручну з ручкою червоного кольору та написом на лезі «Іntertool», пилку ручну з ручкою жовтого кольору, теплоелектровентилятор марки UP модель FН 8341, теплоелектровентилятор марки UР модель FН 0481, електропічку сірого кольору «Saturn», комплект подушок у кількості дві штуки, від дивану належні потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном у подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 921 від 07.04.2022 на загальну суму 1674,01 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят чотири гривні одна копійка).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, просив змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити ОСОБА_6 , покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 у частині відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно при призначенні покарання врахував ту обставину, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки це суперечить ст. 88 КК України. Також вважає необгрунтованим висновок суду про низьку соціальну відповідальність обвинуваченого у зв`язку із вилученням із його сім`ї дитини, адже у суді дана обставини не досліджувалася. Звертає увагу, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна, оскільки ОСОБА_6 в судовому засіданні неодноразово заявляв про своє каяття і висловлював жаль з приводу вчиненого ним, а також після виявлення потерпілим крадіжки, коли до нього прийшли працівники поліції він одразу видав їм усі викрадені речі для повернення їх потерпілому. Примирення з потерпілим не вдалося досягти через його необґрунтовані майнові претензії, адже він вимагав у обвинуваченого відшкодувати вартість тих речей, які останній не викрадав. Тому суд безпідставно послався на відсутність примирення як на підставу неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що судом безпідставно стягнуто моральну шкоду у завищеному розмірі, крім того потерпілим не був сплачений судовий збір при поданні до суду позову в частині стягнення моральної шкоди. Також судом не враховано позицію прокурора, який просив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження

Потерпілий ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється, оскільки в апеляційній скарзі не оскаржуються, як і не оскаржується правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а тому ці обставини не є предметом апеляційного розгляду.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Це є правом, а не обов`язком суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував характер і ступінь скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість погашена, одружений, має неповнолітню дочку, яку зі слів обвинуваченого вилучили до будинку дитини, що свідчить про низьку соціальну відповідальність обвинуваченого, посередню характеристику з місця проживання, те що він на обліку в психоневрологічному відділенні не знаходиться, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, позицію потерпілого, який в ході судового розгляду зазначав, що обвинувачений повинен перебувати під вартою, відсутність заподіяної злочином матеріальної шкоди (викрадені речі обвинувачений видав добровільно і речі повернуті потерпілому).

Змістом оскаржуваного вироку встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав активне сприяння у розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 в судовому засіданні не встановлено. З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений хоча і визнав вину, однак не вчинив жодних дій щодо примирення з потерпілим та не засудив свої неправомірні дії, а лише зазначив, що щиро розкаюється, що на переконання суду є лише бажанням останнього пом`якшити відповідальність за вчинене діяння, що не може свідчити про почуття каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. Тому посилання захисника в апеляційній скарзі на вказані обставини є безпідставними.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, а також дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч.4 ст. 185 КК України, водночас з урахуванням конкретних обставин справи, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Також колегія суддів не знаходить підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробування, з урахуванням висновку органу пробації, яким встановлено високий рівень ризику небезпеки для суспільства та виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі неможливим.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В апеляційній скарзі не зазначені конкретні обставини або докази, які б свідчили про невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому останній просить стягнути з ОСОБА_6 на його корить в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9392,00 гривень та моральної шкоди 15000 гривень.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Відповідно до ч. 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та шкодою, яка заподіяна злочином потерпілому, а саме викрадення його речей та проникнення в його помешкання, в результаті яких потерпілому завдано моральних та душевних страждань, що негативно вплинуло на нього.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням рівня моральних та душевних страждань потерпілого, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 у відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Також не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно при призначенні покарання врахував ту обставину, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки судом першої інстанції враховано, що судимість ОСОБА_6 погашена.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 про те, що обвинуваченим було викрадено окрім речей, які зазначені в обвинувальному акті, ще і інші, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 337 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2022 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4