В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 542/231/23

провадження № 1-кп/542/36/23

23 березня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2022 за № 0000250 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерних обліках не перебуває, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18 листопада 2022 року близько 22 години ОСОБА_4 , у темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом «Дніпро-11», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався асфальтованою дорогою по вулиці Ревазівській в селі Пологи-Низ Полтавського району в напрямку села Руденківка. У цьому мотоциклі перебував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів у колясці мотоциклу. Водій ОСОБА_4 , рухаючись на відстані 26,6 м від електроопори № 89-9, яка знаходиться по вулиці Ревазівській в межах села Пологи-Низ Полтавського району Полтавської області, в порушення п.12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожні умови і дорожню обстановку, різко змінив напрямок руху та виїхав за межі проїжджої частини, у зв`язку з чим допустив зіткнення з електроопорою.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , який сидів у колясці мотоциклу, від удару об залізобетонну електроопору отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, параорбітальну гематому справа та субкон`юктивального крововиливу правого ока; закритий перелом середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, вторинно-відкритті переломи діафізів: великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третин, малогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та рани на заднє- внутрішній поверхні правої гомілки на межі середньої та нижньої третин, закритий крайовий скалковий перелом кубовидної кістки, субкапітальні переломи 2-5 плесневих кісток, рвану рану в проекції 1-го плюснефалангового суглоба правої стопи по медіальній поверхні з поверхневим ушкодженням капсули суглоба та крайовим внутрішньо суглобовим переломом основи проксимальної фаланги 1-го пальця зі зміщенням, крайового скалкового перелому середньої фаланги 5-го пальця, скалкового перелому дистальної фаланги 4-го пальця, рваних ран; множинні рани тулуба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 06.02.2023 № 21 кваліфікуються як ТЯЖКЕ тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя (п.2.1.2.; 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України від 17.01.1995 №6).

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 16.12.2022 № СЕ-19/117-22/16491- ІТ, є порушення вимог п.12.1 ПДР України водієм ОСОБА_4 , а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та водій мав технічні можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, яке виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення. Докази його вини, здобуті досудовим розслідуванням, визнав повністю і не оспорював. Суду надав покази про те, що дійсно, у зазначений в обвинувальному акті день та час він керував мотоциклом по вул. Ревазівській у селі Пологи Низ, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. У колясці вказаного мотоцикла знаходився потерпілий ОСОБА_6 . Вказав, що не врахувавши дорожнє покриття та навколишні умови, він не впорався із керуванням та здійснив зіткнення з елекроопорою, внаслідок чого потерпілому було завдано тілесні ушкодження. Зазначив, що відразу після ДТП він зупинив автомобіль, який проїджав повз них та попросив викликати швидку допомогу, при цьому сам намагався надати допомогу потерпілому. Вказав, що на місце також прибули працівники поліції, яким він розповів про обставини вчинення ДТП. Зазначив, що перед потерпілим вибачався, відвідував його у лікарні, матеріальну шкоду та витрати на лікування відшкодував у повному обсязі. В своїх діях щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню, з місця ДТП не втік, надавав допомогу потерпілому, повністю відшкодував йому матеріальну шкоду, раніше до будь-якого виду відповідальності не притягувався, на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітня дружина, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого- відсутні. З огляду на це вважав наявними підстави для застосування судом положень ст. 69 КК України та просив призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що обвинуваченого вибачив та примирився з ним, претензій матеріального та морального характеру до нього не має, просив не позбавляти волі ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд, враховуючи згоду обвинуваченого, думку захисника, потерпілого та прокурора, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та процесуальних витрат, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті)Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та повне відшкодування шкоди. При цьому, під час судового розгляду судом встановлений дійсний, відвертий осуд обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що виражалось у намаганні допомогти потерпілому, виправити наслідки вчиненого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, зокрема те, що обвинувачений після дорожньо-транспортної пригоди залишився на місці та намагався надати допомогу потерпілому, дані про особу обвинуваченого, який одружений, офіційно не працевлаштований, під наглядом у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , який щиро покаявся (жалкував за вчинене ним кримінальне правопорушення, повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав), зробив для себе відповідні висновки, просив вибачення за скоєне у потерпілого, добровільно в повному обсязі відшкодував шкоду, добросовісно виконував процесуальні обов`язки як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінального провадження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти волі обвинуваченого, а також те, що хоча дії обвинуваченого і полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, однак є необережними. Зазначені обставини, на переконання суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

Суд також приймає до уваги досудову доповідь провідного інспектора Новосанжарського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, відповідно до якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінені як середні, а виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.1, 2 ст. 50 КК України, згідно з якими, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При цьому, ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Так, визначаючи вид та міру покарання, суд враховує конкретне діяння обвинуваченого, що становить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, відсутність злочинного умислу, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України при призначенні йому основного покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 основне покарання з врахуванням ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме: покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. На думку суду, таке покарання обвинуваченому є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, таке покарання для обвинуваченого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Встановлено, що документально підтверджені прокурором витрати у справі становлять 1 510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки).

Цивільний позов не заявлений.

Під час судового провадження клопотань від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило, підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.11.2022, накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на мотоцикл марки Днепр 11, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, 1990 року випуску, який згідно технічного паспорту НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , який буде зберігатися на території майданчику тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за адресою: смт. Нові Санжари, пл. Перемоги 1, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 349, 373, 374, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 1 510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки).

Скасувати арешт та повернути власникуречовий доказ - мотоцикл марки Днепр 11, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, 1990 року випуску, який згідно з технічним паспортом НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1