Справа №705/3908/22
У Х В А Л А

27.12.2022 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000003 від 21.03.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000003 від 21.03.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою судді за вказаними матеріалами кримінального провадження було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому засіданні прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що наданий суду обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору, внесення подання для визначення підсудності немає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому засіданні проти призначення справи до судового розгляду не заперечував, та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання з поверненням сплаченої суми застави. Вважає, що на цей час змінилися обставини, які були підставою для застосування до його підзахисного найбільш суворого запобіжного заходу. Зазначає, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави сплинув 30.10.2022 року. До спливу дії запобіжного заходу сторона обвинувачення з відповідним клопотанням про його продовження до суду не зверталася та наразі не наполягає. Обвинувачений не порушував умов запобіжного заходу, позитивно характеризується, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, самостійно виховує двох синів, які перебувають на його утриманні. Також ОСОБА_4 піклується про своїх літніх батьків, які хворіють та потребують догляду. Крім того, заставу за ОСОБА_4 сплатив його знайомий, який наразі вимагає повернення коштів. Враховуючи належну процесуальну поведінку його підзахисного та інші вищевикладені обставини, просить суд клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому засіданні проти призначення справи до судового розгляду не заперечував. Також підтримав раніше подане його захисником клопотання про зміну йому запобіжного заходу у виді застави на особисте зобов`язання та повернути йому сплачену заставу.

Особа, відносно майна якої вирішувалося питання про арешт майна ОСОБА_6 в підготовчому засіданні щодо призначення справи до судового розгляду, покладалася на розсуд суду. Крім того, підтримала подане нею раніше клопотання про зняття арешту з належного їй майна, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , проведеного під час досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду з наступних підстав.

Справа підсудна Уманському міськрайонному суду Черкаської області.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, який складений відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Відповідно до частин 1, 2 ст.315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. З метою підготовки до судового розгляду суд: визначає дату та місце проведення судового розгляду; з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Враховуючи наведені вимоги діючого кримінально-процесуального законодавства України, суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду не заявлено.

Відповідно до ст.316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення вказаного кримінального провадження до судового розгляду.

Також у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо складання уповноваженим органом з питань пробації досудової доповіді відповідно до статті 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , та її врахування у разі прийняття судового рішення про міру покарання.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 покладалася на розсуд суду.

За змістом ч.5 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до п. 6. ч. 3 ст. 314 та ч.2 ст.314-1 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Враховуючи положення ч.5 ст.314 КПК України та той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 407 КК України, що є тяжкими злочинами, нижня межа санкції яких не перевищує п`яти років позбавленням волі, а також що обставини, передбачені ч. 4 ст. 314-1 КПК України, відсутні, суд вважає необхідним доручити представнику персоналу органу пробації за місцем проживання обвинуваченого підготувати досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

27.12.2022 року на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді застави на особисте зобов`язання та повернення застави, яке обґрунтовано наступним.

У межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.09.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 496 200,00 грн.

На виконання вказаної ухвали 02.09.2022 знайомим обвинуваченого - ОСОБА_7 внесено заставу у визначеному розмірі та вказана сума коштів зарахована на рахунок ТУ ДСА в Черкаській області.

Вважають, що на даний час змінилися обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченого найбільш суворого виду запобіжного заходу, а тому можливо його змінити на більш м`який.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави сплинув 30.10.2022. До спливу дії запобіжного заходу сторона обвинувачення з відповідним клопотанням про його продовження до суду не зверталася та наразі не наполягає.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 2 ст. 369-2 КК України, які відносяться до тяжких злочинів, однак він позитивно характеризується за місцем проживання, має сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, самостійно виховує двох синів (один неповнолітній, який проживає поруч, а інший повнолітній - навчається у вищому навчальному закладі Польщі).

Під час дії вищевказаної ухвали суду на ОСОБА_4 були покладені обов`язки визначені ст. 194 КПК України, які він жодного разу не порушив та неухильно дотримувався.

Також, ОСОБА_4 у межах вказаного кримінального правопорушення жодного разу недопущена спроба переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста, у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом з тим, у межах обвинувачення ОСОБА_4 органом досудового розслідування виконано всі необхідні та можливі як слідчі, так і процесуальні дії з допиту свідків, проведення негласних слідчих дій, призначення експертиз та збирання всіх необхідних для сторони обвинувачення доказів. Таким чином, у межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 ніяким чином не в змозі допустити ризики, визначені ст. 177 КПК України.

При цьому, заставу за ОСОБА_4 внесено його знайомим, який наразі вимагає повернення цих коштів для вирішення своїх питань.

Таким чином, після звільнення обвинуваченого запобіжним заходом є застава з покладеними згідно ухвали слідчого судді обов`язками, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 202 КПК України.

Керуючись ч. 11 ст. 182 КПК України, згідно якої застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії відповідного запобіжного заходу, а за таких підстав вважає, що подане клопотання підлягає до задоволення.

З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, вважають за можливе найбільш суворий вид запобіжного заходу змінити на більш м`який, а саме особисте зобов`язання, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Припинити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді застави.

Повернути заставодавцю ОСОБА_7 заставу, внесену останнім за ОСОБА_4 у розмірі 496200,00 грн. згідно квитанції № від 02.09.2022 на депозитиний рахунок ТУ ДСА України в Черкаській області.

Суд, вислухавши захисника, обвинуваченого, врахувавши позицію прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 01 вересня 2022, слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси у межах кримінального провадження № 0000003 від 21.03.2022 застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та визначено розмір застави 200 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 496200,00 грн.

Згідно квитанції № від 02.09.2022 ОСОБА_7 сплачено на рахунок ТУ ДСА в Черкаській області кошти в розмірі 496200,00 грн., як внесення застави на виконання вищевказаної ухвали суду.

За статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК України, протягом усього часу з моменту набуття певною особою статусу обвинуваченого, на неї покладено певні процесуальні обов`язки, а саме: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 176 КПК України застава є одним із запобіжних заходів та відповідно до частини 1 статті 182 КПК України полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу .

У відповідності до ч. 2 ст. 182 КПК України статті застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

За частиною 1 статті 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

При цьому за частиною 3 статті 201 КПК України, до клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання, а згідно частини 4 статті 201 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Однак існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Також, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, судді слід мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Також практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані зі застосуванням запобіжного заходу.

Відтак суд наголошує, що належне виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків само по собі не може бути підставою для зміни чи скасування запобіжного заходу, й, більш того, сумлінне виконання обвинуваченим таких обов`язків жодним чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати, а свідчить саме про те, що обраний запобіжний захід достатньо забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також суд зазначає, що до клопотання не долучено жодних матеріалів щодо особи обвинуваченого, його стану здоров`я, міцності соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутації обвинуваченого, майнового стану обвинуваченого, тобто не надано доказів наявності обставин, які існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, що позбавляє обґрунтованості посилання сторони захисту на необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Також в даному кримінальному провадженні не розпочато судовий розгляд, не досліджено докази надані стороною обвинувачення, не допитані свідки сторони обвинувачення, а тому ризик можливого впливу на свідків не зник та не зменшився.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 8 ст. 194 КПК України до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених цією главою.

Таким чином, наявність зазначених вище ризиків у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу, що є більш суворим, ніж особисте зобов`язання, та на теперішній час відсутні підстави вважати, що у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який він буде продовжувати виконувати свої процесуальні обов`язки належним чином, а тому суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Суд не бере до уваги посиланя сторони захисту на можливість повернення застави заставодавцю на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що положеннями ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

Аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України в їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені у ч. 5 ст. 194 КПК України обмеження діють певний, визначений ухвалою суду або слідчого судді строк.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень про те, що інші запобіжні заходи, у тому числі і застава, мають обмежений строк дії.

Отже, з урахуванням положень ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту внесення застави, в даному випадку завтаводавцем ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_4 є особою, відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не є підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію лише в частині обов`язків, а не припинення запобіжного заходу як такого.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що на даний час відсутні правові підстави для повернення застави заставодавцю.

Також на адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_6 - особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт, у якому просить суд скасувати арешт на накладені грошові кошти та повернути їх. Зазначає, що вказані кошти були вилучені органом досудового розслідування під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , та визнані речовими доказами та в подальшому на ці кошти було накладено арешт.

Зазначені кошти належать ОСОБА_6 , яка допомагала ОСОБА_4 по господарству та догляду за неповнолітнім сином, і залишила свої заощадження у ОСОБА_4 , оскільки іноді, коли ОСОБА_4 був у відрядженні, залишалася ночувати. При цьому ці кошти не тільки її заощадження, але і кошти, які вона мала сплатити як податок, ведучи бухгалтерію різних підприємств. У зв`язку з цим, просить зняти арешт з коштів та повернути їх власнику.

Представник особи, відносно майна якої вирішувалося питання про арешт майна -адвокат ОСОБА_5 та сама особа ОСОБА_6 , у підготовчому засіданні підтримали клопотання та просили скасувати арешт з наведених в клопотанні підстав.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту та вважав його передчасним оскільки, на його думку, дане питання не може бути вирішено судом на цій стадії так як арештоване майно є речовими доказами по кримінальному провадженню, які потребують дослідженню під час судового розгляду, а тому вказане клопотання є передчасним.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому засіданні у вирішенні клопотання про скасування арешту майна покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, прийшов до наступного.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу підпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

В ухвалі слідчого судді від 30.05.2022 року зазначено, що прокурором доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Вилучені грошові кошти підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1ст. 170 КПК України.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно Листа № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», у п.13 якого зазначене наступне: «розгляд питання щодо скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, здійснюється у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України. Слідчий суддя, суд скасовує цей захід забезпечення лише у випадку надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, оскарженню не підлягає.

Аналізуючи подані докази по справі, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_6 в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 , не надано до суду будь-яких письмових доказів, які б вказували, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, яке визнано речовими доказами, минула потреба.

Крім того, згідно з ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, а тому суд вважає, що заявником не доведено факту, що в застосуванні заходу (арешту майна) відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, отже, клопотання про скасування арешту з вказаних речей на теперішній час є передчасним.

Керуючись ст. ст. 100, 131, 170, 177, 178, 182, 194, 201, 314-316, 369-372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.369-2, ч.5 ст.407 КК України, призначити до судового розгляду на 10 січня 2023 року на 12 годину 00 хвилин в залі судових засідань Уманського міськрайонного суду Черкаської області за адресою: вул. Кизила Андрія, 18 м. Умань Черкаської області.

Проведення судового розгляду кримінального провадження здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати осіб, які беруть участь у розгляді кримінального провадження, а саме, прокурора, обвинуваченого та захисника.

Доручити представнику персоналу органу пробації - Уманського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області (Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 35) в строк до 10 січня 2023 року підготувати і надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити начальнику органу пробації для виконання.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1