ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/772/23 Справа № 185/6007/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за № 0000490 від 21 травня 2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , подану на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шахтарська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання визначено в розмірі 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, зобов`язавши його, згідно з п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 вирішено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 220 грн. судових витрат за проведення судової експертизи.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

встановила:

Вироком суду встановлено, що 20.05.2022 року приблизно о 21 годині 45 хвилин (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_3 та чекав на свою колишню дружину ОСОБА_10 .

В ході очікування, ОСОБА_7 побачив, що під`їхав автомобіль таксі марки «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , з салону автомобіля якого вийшла та зайшла до останнього під`їзду вказаного будинку ОСОБА_10 . В результаті раптово виниклих особистих неприязних відносин та ревнощів у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень особі потерпілого ОСОБА_9 , який перебував в таксі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, схопивши ОСОБА_9 за одяг витягнув з салону автомобіля на вулицю та потягнув в сторону під`їзду даного будинку. Перебуваючи навпроти останнього під`їзду буд. АДРЕСА_3 наніс два удари кулаком правої руки по обличчю потерпілого, від чого останній присів та закрив обличчя обома руками. Перебуваючи за спиною потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наніс йому ще один удар ногою в область потилиці, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження.

Своїми умисними, злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді синців на волосистій частині голови в проекції потиличної ділянки праворуч, на верхній та нижній повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву надбрівну дугу та спинку носа на середню третину, гематоми верхньої губи, синця лівої вушної раковини, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 20.05.2022 року приблизно об 21 годині 45 хвилин ОСОБА_7 (більш точного часу не встановлено), перебуваючи біля четвертого під`їзду будинку № 1 по вулиці Балашовській в місті Павлограді Дніпропетровської області, після того, як спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , побачив, що в ході бійки, не встановленим способом, зірвав з потерпілого його чоловічу шкіряну сумочку моделі «Shans», в якій знаходилися ключ прочипований від запалення автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» моделі «Omron» без дисплея, брелок від сигналізації моделі «Starline» та грошові кошти в сумі 1000 гривень, яка упала на асфальтову поверхню тротуару та у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, що знаходилось в сумці та звернення його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , скориставшись можливістю, в той час, як ОСОБА_9 втратив пильність, через бійку, яка відбулася щойно між ними, розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, та його дії залишаться непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, в умовах воєнного стану викрав чоловічу шкіряну сумочку моделі «Shans», вартістю 425 грн. 75 коп., в якій знаходилися ключ прочипований від запалення автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» моделі «Omron» без дисплея вартістю 960 грн., брелок від сигналізації моделі «Starline» вартістю 768 грн. та грошові кошти в сумі 1000 гривень, що належить ОСОБА_9 .

З місця вчинення злочину ОСОБА_7 з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, а саме викинув.

Своїми умисними, злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 3153 грн. 75 коп.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 та провадження в цій частині закрити, у зв"язку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення. В інший частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вимог скарги посилається на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам провадження. Так, апелянт, не оспорюючи доведеність його вини за ч. 1 ст. 125 КК України, не погоджуєься з пред"явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК України та зазначає, що обвинувачення в цій частині ґрунтується на припущеннях і не підтверджується об`єктивними, достовірними та достатніми доказами, отриманими в ході досудового т а судового слідства. Зазначає, що ніякого умислу на крадіжку особистих речей потерпілого він не мав та коли зрозумів, що забрана ним сумка не його, відразу ж її викинув. При цьому, апелянт вказує, що він працює та отримує заробітну плату, тому не має необхідності займатися крадіжками, а конфлікт з потерпілим виник виключно з причин и відносин ОСОБА_9 з його колишньою дружиною, проте, на думку апелянта, ці обставини судом першої інстанції належним чином не перевірялися.

Разом з тим, зауважує, що описаний судом механізм можливого потрапляння сумки потерпілого до його рук, а також той факт, що він викинув зазначену сумку, оскільки злякався кримінальної відповідальності, є виключним припущенням суду, яке не підтверджується жодними доказами та не може доводити його вину у вчиненому.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги скарги та просили їх задовольнити.

- прокурор ОСОБА_6 вважала рішення суду законним і обґрунтованим та просила залишити його без змін.

- потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтується на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, у апеляційній скарзі захисту не оспорюється, тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочини за ч. 4 ст. 185 КК України, суд їх вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена сукупністю належних та допустимих доказів, всебічно досліджених та послідовно викладених судом першої інстанції у вироку.

Так, судом вірно та обґрунтовано враховано на підтвердження винуватості обвинуваченого покази потерпілого ОСОБА_9 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , надані як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується наступними письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 23 травня 2022 року; протоколом огляду предмету від 21 травня 2022 року, проведений огляд виявленої чоловічої сумки чорного кольору; протоколом огляду предметів від 21 травня 2022 року; постановою від 21 травня 2022 про визнання речовими доказами; протоколом огляду предмету від 14 липня 2022 року; висновком експерта від 25 травня 2022 року № 1263/22; протоколом проведення слідчого експерименту від 25 травня 2022 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 червня 2022 року;

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - умислу на крадіжку.

З даного приводу суд зазначає, що кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України з суб`єктивної сторони передбачає прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права (протиправно), передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Об`єктивна сторона даного злочину полягає у таємному викраденні чужого майна. Таке викрадення вчиняється непомітно для інших осіб, або винна особа вважає, що робить крадіжку непомітно. Крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить певному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Відповідно до наданих пояснень як в суді першої, так і апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що 20 травня 2022 року він не зміг додзвонитись до колишньої дружини з приводу спільної дитини та вирішив підійти за її адресою. Побачивши як його колишньої дружини вийшла з автомобіля таксі, підійшов до автомобіля та витяг потерпілого звідти і почав на вулиці завдавати 2 удари кулаками в обличчя, допускає, що ногами може, також завдав ударів. Потім пішов за кут будинку та побачив в своїй руці сумку потерпілого. Жбурнув її від себе. Вважав, що стягнув сумку, коли витягав потерпілого з машини. Намірів вчинити крадіжку в нього не було. Вказав, що пояснити, яким чином в нього опинилась в руках сумка не зміг.

Потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що він на таксі приїхав з колишньою дружиною обвинуваченого до її будинку, вона пішла додому, а до автомобіля підійшов обвинувачений, силою витяг його з автомобіля та почав бити. Завдав два удари по обличчю кулаками, від яких він впав, потім обвинувачений завдав удар ногою по потилиці. Після чого обвинувачений пішов з місця, та коли потерпілий витер обличчя, побачив, що немає сумки, яка була в нього через плече. В таксі сумки також не було.

Аналізуючі вищенаведені положення закону та зібрані докази, слід зазначити, що обвинувачений, не пояснюючи механізму таємного заволодіння сумкою потерпілого, яка була у останнього через плече, підтвердив, що коли зайшов за будинок, там викинув вказану сумку, чим розпорядився викраденим чужим майном на власний розсуд, тобто злочин був вже закінчений. При цьому, обвинуваченим, усвідомлюючи факт приналежності сумки потерпілому, будь-яких дій щодо її повернення зроблено не було, що свідчить про таємне заволодіння ним чужим майном та наявності в його діях, інкримінованого складу злочину за ч. 4 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованими, а відтак вони задоволенню не підлягають.

ухвалила:

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена сторонами кримінального провадження у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3