Справа № 147/6/23
Провадження № 1-кп/147/28/23
В И Р О К

іменем України

13 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000608 від 07.12.2022, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Капустяни Тростянецького району Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів Дільниці легкового транспорту філії "МХП Логістика" ПрАТ "МХП", одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

07 грудня 2022 року близько 08 години 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автопоїздом у складі автомобіля «Scania P380», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «Ravenhorst», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснивши зупинку зазначеного транспортного засобу на території виробничої дільниці № 9 ТОВ «Вінницька птахофабрика», яка розташована в с. Четвертинівка Гайсинського району Вінницької області по вул. Б. Хмельницького, 133, не вжив всіх заходів для попередження його самовільного руху, зокрема, не загальмував автомобіль стоянковим гальмом, внаслідок чого відбувся самовільний рух вказаного автопоїзда з подальшим наїздом на пішохода ОСОБА_6 , який знаходився попереду зазначеного транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №93 від 20.12.2022 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді політравми: важкої закритої тупої травми грудей з двобічними переломами ребер, пошкодженням плеври і тканини легенів, крововиливами в плевральні порожнини; закритої тупої травми живота з пошкодженням тканини печінки, крововиливом в черевну порожнину, синців в ділянках грудей, верхніх нижніх кінцівок.

Важка закрита тупа травма грудей і живота такого характеру утворились від дії твердих тупих предметів зі значною силою, які діяли на ділянку грудей і живота в зустрічних напрямках - мало місце стискування, здавлювання тіла, в даному випадку між частинами двох важких транспортних засобів, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння, знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть громадянина ОСОБА_6 наступила від гострої легенево-серцевої недостатності, гострої масивної крововтрати внаслідок множинних пошкоджень ребер, плеври, тканини легенів.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи

№СЕ-19/102-22/18519-ІТ від 19.12.2022 в даній дорожній обстановці дії водія автопоїзда ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 15.12 Правил дорожнього руху.

З технічної точки зору можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди у водія автопоїзда ОСОБА_4 полягала у виконанні вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху.

Таким чином, водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими: «Водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінальниго правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив суду, що має загальний водійський стаж близько 10 років, зокрема на на великогабаритному транспорті півтора роки, працює в МХП добу через півтори (в середньому за добу перебуває більше 12 годин за кермом), перевозить живу птицю. 07.12.2022 зранку, було похмуро і слизько, приїхав на погрузку, стояв в черзі, коли підійшла черга, зупинив машину відкрив кришку і пішов в кабіну, поліз до спального місця взяти рюкзак з особистими речами, і відчув хрускіт, не відчувши при цьому, що машина зрушила з місця, вискочив, і побачив, що транспорт не поставлений на стоянкове гальмо. Вискочив з кабіни, побачив потерпілого, який лежав на землі, на що ОСОБА_4 відразу почав кликати на допомогу. До приїзду швидкої і поліції знаходився на місці події, транспортний засіб не рухав. Повністю визнає свою провину, щиро кається, вибачався перед потерпілою, однак не знає чи вона прийняла його вибачення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала проти проведення розгляду справи в порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КК України. Зазначила, що вимог матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, не бачить змісту в тому, щоб обвинуваченого позбавляли волі.

Судом встановлено, що присутні в судовому засіданні учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Тому, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому злочині, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, суд, за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, постановив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Статтею50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України - відсутні.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого: необережність (враховуючи характер відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого), а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно. Крім того, суд враховує відсутність претензій зі сторони потерпілої та матеріали досудової доповіді, з якої вбачається, що на думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі та він не становитиме небезпеки для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на ОСОБА_4 обов`язків, відповідно до ч.3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України. Також, наполягав на застосуванні додаткового покарання передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК Укпаїни у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує: тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, спосіб його вчинення, форму та ступінь вини обвинуваченого, наявність обставин що пом`якшують покарання та відсутність обставин що обтяжують покарання обвинуваченому, те що обвинувачений беззастережно визнав себе винним в інкримінованому злочині, розкаюється у вчиненому, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд виходить з конкретних обставин справи, зокрема, враховується характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також враховується особа обвинуваченого, його ставлення до вчиненого правопорушення, та те, що обвинувачений працює в філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» і право керування транспортними засобами використовується ним за місцем роботи, а тому суд вважає за можливе призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи викладене, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього варто звільнити від відбування основного покарання призначеного вироком суду.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Така позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, захід примусу визначений судом, є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного, та зможе забезпечити виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільні позови про відшкодування майнової чи моральної шкоди не пред`являлися.

Загальний розмір процесуальних витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні, які відповідно до вимог ст. 124 та ст. 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, становить 1510,24 грн, та складається з:

- витрат за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-22/18170-ІТ від 19.12.2022 - 943,90 грн;

- витрат за проведення судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-22/18519-ІТ від 19.12.2022 - 566,34 грн.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстави для його обрання, до набрання цим вироком законної сили, відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 126, 174, 349, 368, 369, 371, 374, 394, 615 КПК України, ст. ст. 1, 12, 50, 65-67, 75, 76, ч.2 ст. 286 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1 та ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїзджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 копійки.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2022.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

USB накопичувач, з маркувальним написом "SDCS/16Gb 97190-E-5.A00LF" з інформаційним відеофайлом: D10_S1503_E2500, з камери зовнішнього спостереження території виробничої дільниці №9 ТОВ "Вінницька птахофабрика", яка розташована у Вінницькій області Гайсинському районі в с. Четвертинівка по вул. Б. Хмельницького, 133 - залишити в матеріалах кримінального провадження;

автомобіль «Scania P380», державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ПАТ «Миронівський хлібопродукт», розташований Київська область, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1 та напівпричіп «Ravenhorst», державний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ПАТ «Миронівський хлібопродукт», розташований Київська область, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, які знаходяться на відповідальному зберіганні на території «МХП Логістика», ПрАТ «МХП», яке розташоване у м. Ладижин по вул. Хлібозаводській, буд. 14 - залишити власнику;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , які знаходяться у матеріалах кримінального провадження - повернути ПАТ «Миронівський хлібопродукт»;

посвідчення водія серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений сторонами виключно з підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1