ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1671/21 Номер провадження 11-кп/814/1244/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілих захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2021 року за №0000171, 19 листопада 2021 року за №0000312, 20 листопада 2021 року за №0000414, 01 грудня 2021 року за №0000325, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_9 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

06 червня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст.187, ч.2 ст.189 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.125 КК України - на 150 громадських робіт;

ч.2 ст.125 КК України - на 150 громадських робіт;

ч.1 ст.122 КК України - на 2 роки обмеження волі;

ч.1 ст.345 КК України - на 1 рік позбавлення волі;

ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 08 квітня 2022 року.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10 082 гривні майнової шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобідного заходу та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

08 липня 2021 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_10 на східцях магазину «24 години» по АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в обличчя, заподіявши ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми.

Епізод №2.

18 листопада 2021 року приблизно о 21 годині ОСОБА_10 біля домоволодіння по АДРЕСА_1 на ґрунті тривалих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_13 один удар дерев`яним брусом у область спини, спричинивши ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні грудної клітини зліва, в ділянці тіла лівої лопатки.

Епізод №3.

18 листопада 2021 року в нічний час доби ОСОБА_10 , перебуваючи по АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи ненормативну лексику та брутальну лайку, погрожував фізичною розправою працівнику правоохоронного органу - поліцейському сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавський області ОСОБА_8 , який прибув за викликом про бійку за названою вище адресою, у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків щодо з`ясування обставин події.

Епізод №4.

25 листопада 2021 року приблизно о 17 годині ОСОБА_10 , перебуваючи в домоволодінні по АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з корисливих мотивів і мети, схопив ОСОБА_7 за одяг, повалив на підлогу, наніс їй множинні удари пальцями рук в область тулуба, ніг і, схопивши за волосся, вдарив головою об підлогу, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижній повіці правого ока, підборідді справа, підборідді зліва, в нижній та середній третинах лівого плеча, в нижній третині правого та лівого стегна, правій сідниці, саден на лобі справа й правому колінному суглобі. Подолавши таким чином супротив ОСОБА_7 , ОСОБА_10 відкрито шляхом ривка зірвав у неї з шиї та вух золотий ланцюжок із золотим хрестиком, вартістю 8 578 гривень 70 копійок, золоті сережки з білим камінням, вартістю 1 504 гривні, заподіявши ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 10 082 гривень 70 копійок.

Епізод №5.

30 листопада 2021 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_10 біля домоволодіння по АДРЕСА_1 на ґрунті тривалих неприязних відносин умисно лівою рукою схопив за кисть лівої руки ОСОБА_13 і сильно стискаючи, потягнув її за вказану руку до себе, внаслідок чого ОСОБА_13 втратила рівновагу та, оступившись, підвернула праву ногу, чим заподіяв ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому основної фаланги п`ятого пальця лівої кисті, закритого перелому зовнішньої щиколотки правої малогомілкової кістки справа та синця на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_11 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за: ч.1 ст.125 КК України - 150 громадських робіт, ч.2 ст.125 КК України - 2 місяці арешту, ч.1 ст.122 КК України - 2 роки позбавлення волі, ч.1 ст.345 КК України - 2 роки позбавлення волі, ч.2 ст.186 КК України - 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначити ОСОБА_10 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд належним чином не врахував: обставини та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, за які його засуджено, те, що ОСОБА_10 , за винятком одного епізоду, не розкаявся, не визнав вину, неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно та на шлях виправлення не став;

обвинувачений ОСОБА_10 і його захисник ОСОБА_9 просять вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року по епізодам вчинення кримінальних правопорушень щодо: потерпілого ОСОБА_12 залишити без зміни; потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати й закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 у суді; потерпілої ОСОБА_13 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на неповноту судового слідства, а саме те, що судом першої інстанції не було допитано свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про необхідність допиту яких порушував питання обвинувачений, натомість покладено до доказової бази лише показання осіб, які є родичами та зацікавленими особами.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілих про задоволення апеляційної скарги прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, та відмову в задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих ними апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, обґрунтованість його засудження та правильність кваліфікації дій за ч.2 ст.125 КК України як заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, по епізоду №1, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 у цій частині судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок же місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.125 КК України заподіяння легкого тілесного ушкодження (епізод №2); ч.1 ст.345 КК України погрози насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (епізод №3); ч.2 ст.186 КК України відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя, здоров`я потерпілого, вчиненого повторно (епізод №4); ч.1 ст.122 КК України заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження (епізод №5), є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок по епізоду №2 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_17 (матері потерпілої ОСОБА_13 ), ОСОБА_18 (сестри ОСОБА_13 ), які підтвердили те, що 18 листопада 2021 року приблизно о 21 годині за місцем проживання ОСОБА_17 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, лаявся нецензурними словами, бив руками й ногами у ворота. Затим обвинувачений, продовжуючи нецензурно лаятись з ОСОБА_13 і ОСОБА_18 , погрожуючи розправою, вдарив ОСОБА_13 по спині дерев`яним брусом.

Про такі обставини потерпіла ОСОБА_13 розповіла свідку ОСОБА_19 , який підтвердив те, що ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_10 ударив її дерев`яним брусом по спині. Також засвідчив, що між ОСОБА_13 і обвинуваченим існували тривалі конфлікті відносини через неправомірну поведінку останнього.

Цей брус зі слідами злому потерпіла ОСОБА_13 23 листопада 2021 року добровільно видала поліції, що підтверджується протоколом огляду місця події та відповідною заявою (т.1 а.п.215-217).

Наведені вище докази об`єктивно узгоджуються з даними протоколів слідчих експериментів від 23 листопада 2021 року з додатками, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_13 і свідок ОСОБА_18 за допомогою статиста детально продемонстували механізм і локалізацію нанесення обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння удару дерев`яним брусом по спині ОСОБА_20 за викладених вище обставин (т.2 а.п.220-223, 225-226).

Відтворені ж потерпілою ОСОБА_13 і свідком ОСОБА_18 обставини під час названих слідчих експериментів відповідають об`єктивним судово-медичним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , що підтверджується висновками експерта №№1167, 1168 від 24 листопада 2021 року (т.1 а.п.224, 227).

Таким чином, показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і письмові докази за результатами проведення з потерпілою ОСОБА_13 , свідком ОСОБА_18 слідчих експериментів узгоджуються, як між собою, так і підтверджуються даними експертних досліджень, а тому будь-яких підстав не довіряти викладеним вище доказам немає.

За змістом висновку експерта №1162 від 22 листопада 2021 року ОСОБА_10 унаслідок вказаних вище дій завдав ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні грудної клітини зліва, в ділянці тіла лівої лопатки, який утворився від одноразової ударної дії тупого твердого предмета (т.1 а.п.214).

Екперт ОСОБА_21 у судовому засіданні місцевого суду підтвердила встановлені в даному висновку обставини.

Отже, показання обвинуваченого про те, що він не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_13 є способом захисту ОСОБА_10 від пред`явленого обвинувачення та спростовуються сукупністю викладених вище доказів, з яких убачається, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та неадекватно себе поводячи, на грунті тривалих неприязних відносин, викликаних його неправомірними діями, умисно наніс ОСОБА_13 удар дерев`яним брусом у область спини, чим заподіяв ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції також правильно встановив винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, по епізоду №3, що доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_8 (поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавський області), який підтвердив те, що 18 листопада 2021 року в нічний час доби він, виконуючи свої службові обов`язки, прибув за викликом оперативного чергового за повідомленням про бійку по вул. Вересневій, 102 у с. Вільна Терешківка Кременчуцького р-ну Полтавської обл. На місці виклику ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе неадекватно, що супроводжувалось брутальною та нецензурною лайкою, погрожував ОСОБА_8 фізичною розправою, перешкоджаючи цьому працівнику правоохоронного органу виконувати службові обов`язки щодо з`ясування обставин події. ОСОБА_8 сприймав названу погрозу реально з огляду на активну, агресивну поведінку ОСОБА_10 і вимушений був застосувати до обвинуваченого спеціальний засіб у вигляді кайданок.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила показання потерпілого ОСОБА_8 у тому, що обвинувачений погрожував фізичною розправою поліцейському ОСОБА_8 , стверджуючи, що відірве голову останньому.

Більше того, наведені вище показання підтверджуються даними технічного носія інформації із записаним відеозаписом від 18 листопада 2021 року та протоколом його огляду від 17 січня 2022 року, відповідно до яких ОСОБА_10 , використовуючи ненормативну лексику та брутальну лайку, неодноразово погрожував відбити голову працівнику правоохоронного органу ОСОБА_8 у зв`язку з виконанням цим працівником, який прибув за викликом, своїх службових обов`язків при з`ясуванні обставин події (т.2 а.п.140-143).

Тому показання обвинуваченого з приводу того, що він не погрожував поліцейському ОСОБА_8 позбавлені підстав, оскільки спростовуються, як показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 , так і відповідними засобами об`єктивного контролю.

У свою чергу, визнаючи винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, по епізоду №4, суд першої інстанції свій висновок правильно обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка підтвердила, що 25 листопада 2021 року після обіду вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_22 прийшли до будинку по АДРЕСА_1 , де разом із ОСОБА_10 і ОСОБА_14 вживали алкогольні напої на запрошення останніх. Далі обвинувачений почав погрожувати розправою ОСОБА_7 , виштовхав ОСОБА_22 на подвір`я і зачинив двері в будинок. ОСОБА_10 бив ОСОБА_7 в різні частини тіла, душив, кидав її на диван і підлогу, після чого зірвав з тіла останньої золоті прикраси: золотий ланцюжок із золотим хрестиком і золоті сережки з білим камінням, а також хотів зняти кільце з пальця, але не зміг. Від такого побиття ОСОБА_7 втрачала свідомість і увечері ОСОБА_22 допоміг їй дістатись дому.

14 грудня 2021 року потерпіла ОСОБА_7 у ході проведеного з нею слідчого експерименту з допомогою статиста наглядно відтворила механізм і локалізацію нанесення їй обвинуваченим 25 листопада 2021 року приблизно о 17 годині наведених вище множинних тілесних ушкоджень у різні частини тіла та після цього обставини відкритого заволодіння ОСОБА_10 належними ОСОБА_7 золотим ланцюжок із золотим хрестиком і золотими сережками з білим камінням шляхом зірвання їх з тіла ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом даної слідчої дії з фототаблицею (т.1 а.п.160-164).

За даними ж висновку експерта №1258 від 16 грудня 2021 року продемонстровані ОСОБА_7 під час слідчого експерименту обставини не суперечать об`єктивним судово-медичним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_7 (т.1 а.п.165).

Об`єктивних підстав обмовити ОСОБА_10 з боку потерпілої ОСОБА_7 стороною захисту не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено. Разом з цим, встановлені вище дані дають підстави стверджувати про те, що показання потерпілої ОСОБА_7 та відтворені нею обставини за своїм змістом є логічними, послідовними, підтверджуються висновком експерта, а також узгоджуються ще і з показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що 25 листопада 2021 року в післяобідній час він разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_14 вживали алкогольні напої в будинку за місцем проживання ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 . Однак, потім обвинувачений виштовхав ОСОБА_22 з будинку та замкнув двері, а ОСОБА_22 пішов додому. Увечері ОСОБА_22 допоміг дістатись дому ОСОБА_7 з будинку ОСОБА_14 , виявив у неї тілесні ушкодження та відсутність ланцюжка (на шиї) й сережок (у вухах), які, як повідомила ОСОБА_7 , зняв ОСОБА_10 .

Факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень також підтверджується висновком експерта №1206 від 02 грудня 2021 року, за яким у ОСОБА_7 виявлено: синці на нижній повіці правого ока, підборідді справа, підборідді зліва, в нижній та середній третинах лівого плеча, в нижній третині правого та лівого стегна, правій сідниці, садна на лобі справа й правому колінному суглобі, які утворились від неодноразової дії тупих, твердих предметів, та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т.1 а.п.157-158).

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_23 підтвердив наведені у даному висновку обставини, повідомивши, що виявлені в ОСОБА_7 тілесні ушодження були спричинені одночасно в строк протягом доби.

При цьому, свідок ОСОБА_24 (приймальник-оцінювач ломбарду «Онікс» у м. Кременчук Полтавської обл.) підтвердив те, що 25 листопада 2021 року приблизно о 18 годині ОСОБА_10 у названий ломбард приніс розірваний ланцюжок з хрестиком і сережки з білим камінням.

06 грудня 2021 року свідок ОСОБА_24 у ході пред`явлення для впізнання за фотознімками впізнав обвинуваченого, як особу, яка 25 листопада 2021 року приблизно о 18 годині закладала до ломбарду «Онікс» перераховані вище золоті вироби (т.1 а.п.182-183).

Показання свідка ОСОБА_24 та дані за результатами проведеної з ним слідчої дії підтверджуються довідкою директора ПТ «Онікс» від 06 грудня 2021 року, за змістом якої обвинувачений 25 листопада 2021 року з метою отримання грошового кредиту заклав під заставу до відділення ломбарду золотий ланцюжок, на якому наявний розрив між ланками, з хрестиком, загальною вагою 7, 35 г, 585 проби; пару сережок з білими камінцями (т.1 а.п.173). Тобто, розірваний стан ланцюжка додатково свідчить про те, що він був отриманий обвинуваченим насильницьким способом проти волі ОСОБА_7 , а не відданий за ініціативи останньої, про що стверджував ОСОБА_10 у місцевому суді.

06 грудня 2021 року ОСОБА_25 впізнала зазначений вище золотий ланцюжок із золотим хрестиком, який у неї було викрадено обвинуваченим, що підтверджується відповідним протоколом з фототаблицею (т.1 а.п.175-177).

Вартість викрадених у ОСОБА_7 золотих виробів становить: золотого ланцюжка із золотим хрестиком, загальною вагою 7, 35 г, 585 проби - 8 578 гривень 70 копійок, що підтверджується висновком експерта №5028 від 17 грудня 2021 року; золотих сережок з білим камінням 1 504 гривні відповідно до оціночної вартості договору фінансового кредиту №К2 від 25 листопада 2022 року (т.1 а.п.177).

Що стосується показань свідка ОСОБА_14 , то з них убачається, що він 25 листопада 2021 року приблизно після обіду за місцем його проживання по АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 вживав алкоголь.

Між тим, показання свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_22 і ОСОБА_7 протягом 3 днів залишались у будинку, випивали та спали, а ОСОБА_10 не заподіював ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, не викрадав її майно, підлягають критичній оцінці та є способом надання допомоги уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого злочину обвинуваченому, який, як підтвердив сам свідок ОСОБА_14 , є його другом. Показання свідка ОСОБА_14 в цій частині непослідовні та спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених доказів: показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , експерта ОСОБА_23 , відповідних їм письмових доказів і висновків експертів №1258 від 16 грудня 2021 року, №1206 від 02 грудня 2021 року, з яких поза розумним сумнівом установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_22 не перебували в будинку ОСОБА_14 протягом 3 діб, натомість обвинувачений із корисливих мотивів заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження та, подолавши в такий спосіб волю ОСОБА_7 , відкрито зірвав з останньої золоті вироби, здавши їх відразу у ломбард. ОСОБА_7 в цей же день увечері з допомогою ОСОБА_22 залишила будинок ОСОБА_14 .

З огляду на викладене вище, незважаючи на невизнання ОСОБА_10 вини у здійсненні ним грабежу щодо ОСОБА_7 , перевіркою матеріалів справи достовірно встановлено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України по епізоду №5, суд першої інстанції правильно виходив з того, що винуватість ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_19 , який підтвердив те, що між ОСОБА_13 і обвинуваченим існували тривалі конфлікті відносини через неправомірну поведінку останнього. 30 листопада 2021 року приблизно о 21 годині 30 хвилин біля будинку ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою, погрожував ОСОБА_13 , затим схопив її за ліву руку та потягнув до себе, від чого остання втратила рівновагу, оступилась і підвернула праву ногу.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила показання свідка ОСОБА_19 про те, що біля подвір`я домовлодіння ОСОБА_13 були крики, де ОСОБА_10 схопив до себе ОСОБА_13 за руку, викрутивши її, в результаті чого ОСОБА_13 оступилась, упала та підвернула ногу.

11 та 14 лютого 2022 року потерпіла ОСОБА_7 й свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_26 у ході проведених з ними слідчих експериментів з допомогою статиста детально відтворили механізм і локалізацію заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_13 у ході сварки за встановлених вище обставин, показавши, зокрема обставини того, як ОСОБА_10 схопив за кисть лівої руки ОСОБА_13 і сильно стискаючи, потягнув її за вказану руку до себе, внаслідок чого ОСОБА_13 втратила рівновагу та, оступившись, підвернула ногу, що підтверджується протоколами даної слідчої дії з фототаблицею (т.1 а.п.191-195, 197-200, 202-205).

Відповідно до висновків експерта №№149-151 від 15 лютого 2022 року відтворені потерпілою ОСОБА_13 , свідками ОСОБА_18 і ОСОБА_26 обставини під час названих слідчих експериментів не суперечать об`єктивним судово-медичним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_13 (т.1 а.п.196, 201, 206).

Своїми протиправними діями ОСОБА_10 заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому основної фаланги п`ятого пальця лівої кисті, закритого перелому зовнішньої щиколотки правої малогомілкової кістки справа та синця на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу. Вони не характерні для утворення при падінні ОСОБА_13 із положення стоячи на площині, як з раніше приданим прискоренням, так і без такого (т.1 а.п.188-189).

Наведені висновки підтверджено експертом ОСОБА_23 під час допиту в суді першої інстанції.

Аналізуючи зазначені вище докази, колегія суддів уважає, що показання свідків, які не містять суперечностей, повністю взаємоузгоджуються, як між собою, так і підтверджуються письмовими доказами й висновками експерта, через це не викликають сумнівів у своїй достовірності та безумовно доводять заподіяння ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння на грунті тривалих неприязних відносин середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , що спростовує версію обвинуваченого з приводу його непричетності до спричинення 30 листопада 2021 року тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

На переконання апеляційного суду, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122, ч.1 ст.345, ч.2 ст.186 КК України.

Твердження сторони захисту в судовому засіданні апеляційної інстанції, які зводяться до необхідності скасування оскаржуваного вироку з посиланням на здійснення місцевим судом провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_13 , є необґрунтованими, так як потерпіла ОСОБА_13 , будучи повідомленою про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , заявила клопотання щодо здійснення розгляду цього провадження судом першої інстанції (проведення всіх судових засідань) за її відсутності, про що направила до суду відповідні заяви. При цьому, потерпіла ОСОБА_13 неможливість явки до суду обґрунтовувала виїздом за кордон на тривалий час у зв`язку із запровадженням воєнного стану (а.п.22, 47). Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_13 також перебувала за кордоном і притрималась аналогічної позиції, що й у місцевому суді.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що брати участь у судовому провадженні є правом потерпілої особи згідно з п.2 ч.3 ст.56 КПК України, яке також передбачає і право відмовитися від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції не порушив вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Аналогічний підхід за схожих обставин провадження викладено в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року (справа №402/555/18; провадження №51-2575км21).

Більше того, стороною захисту не наведено підстав, яким чином питання реалізації власних прав потерпілою ОСОБА_13 , могло вплинути на дотримання прав та інтересів протилежної сторони процесу захисту, а також на висновок щодо винуватості ОСОБА_10 .

Так само неспроможними слід визнати доводи апеляційних скарг з приводу нездійснення місцевим судом по епізодах вчинення кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_13 допиту ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 .

З досліджених матеріалів убачається, що в судовому засіданні 02 серпня 2022 року захисник заявив клопотання про допит зазначених вище осіб. Судом першої інстанції вирішено це клопотання відповідно до положень КПК України та відмовлено в його задоволенні, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді.

Так, суд першої інстанції правильно встановив те, що ОСОБА_28 попередньо був допитаний судом як свідок і, в тому числі, сторона захисту була забезпечена можливістю здійснювати допит останнього з будь-яких питань щодо обставин усіх інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень. Що стосується допиту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , то захисник, заявляючи про необхідність їх допиту, в місцевому суді та апеляційній скарзі не навів обставин, які би свідчили про необхідність задоволення клопотання в цій частині, зокрема, що ці особи могли повідомити суду невідомі або інші відомості, що мали б значення для встановлення суттєвих обставин учинених кримінальних правопорушень.

Також сторона захисту в ході всього апеляційного розгляду не заявляла клопотання про виклик і допит вказаних вище свідків у суді апеляційної інстанції, а перехід суду першої інстанції після вирішення клопотання захисника до наступної стадії судового розгляду - судових дебатів, не потягнув за собою неповноту судового розгляду і не завадив установленню істини в цьому кримінальному провадженні.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками (ч.ч.1, 2 ст.125 КК України), нетяжкими злочинами (ч.1 ст.122, ч.1 ст.345 КК України), тяжким злочином (ч.2 ст.186 КК України), особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (ч.1 ст.242-250, т.2 а.п.1-8), завдану шкоду потерпілим не вішкодував, неодружений, з базовою середньою освітою, працездатний, однак не працює (т.2 а.п.23), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.2 а.п.22), думку потерпілих, які не наполягали на призначенні ОСОБА_10 суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, які його обтяжують вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене обвинуваченому покарання, яке обрано в межах санкцій частин статей КК України, за які його засуджено, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому підстави для його пом`якшення чи посилення відсутні.

Водночас на доводи прокурора колегія суддів зазначає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, та були би підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4