ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/8115/20

№ 1-кп/336/407/20

22 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, працює автослюсарем в ОГК «ЛАДА» на СТО «Автогамма», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня) з боку вул. Чарівної в напрямку вул. І.Сікорського в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менше 80,3км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті.

В цей же час на трамвайній зупинці громадського транспорту «Звільнена» зупинився трамвай під керуванням водія ОСОБА_8 , яка відчинила двері для посадки та висадки пасажирів. На проїзній частині перед зупинкою громадського транспорту зупинився автотранспорт, що рухався в напрямку вул. І.Сікорського, для надання дороги пасажирам трамваю, які рухались по проїзній частині від та до трамваю. Пішохід ОСОБА_9 вийшовши з салону трамваю, почав перетинати проїзну частину пр. Моторобудівників зліва направо по ходу руху автомобіля «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Під час руху, на трамвайній зупинці «Звільнена», в районі будинку № 55-А по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжя, водій ОСОБА_6 , рухаючись зі швидкістю не менше 80,3км/год, що перевищую максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті, маючи об`єктивну можливість виявити трамвай з відчиненими дверима, перед трамвайною зупинкою не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамваю, що стоїть на зупинці, та не дочекавшись коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері, продовжив рух прямо в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9б), 18.8 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

-п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

-п.12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

- п. 18.8. Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній.

Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 18.8 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-867 від 23.12.2019, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗОР, де цього ж дня помер.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1076 від 19.12.2019, смерть ОСОБА_9 настала від закритої тупої травми тулуба та кінцівок, у вигляді переломів 2-8 ребер по ліній середньо ключичній лінії, переломи 2-3 ребер по правій навколо хребтовій лінії, крововиливів у м`які тканини навколо переломів; крововиливи під пристінковою плеврою зліва, забою легень з крововиливами на задніх поверхнях та в ділянці коренів легень; крововиливів у принирковій клітковині зліва і зправа; крововиливу під капсулу у ділянці воріт печінки, розриву капсули та тканини селезітки, крововиливу в корені брижі кишківника; переломів верхньої та нижньої дуг правої лобної кістки, переломів правих великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третинах, яка привела до розвитку шока.

Поєднана травма тулуба та кінцівок, виявлена у ОСОБА_9 , як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

З огляду на зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_9 , зазначений механізм їх утворення, масивність ушкоджень, висоту їх, усі ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до надходження до стаціонару і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, згідно яких він визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та пояснив, що у день ДТП, яка сталася, він рухався на автомобілі «Таврія» по вул. 8 Березня (пр. Моторобудівників) у напрямку вул. Сікорського за автомобілем «Ланос». Згодом обвинувачений зайняв ліву смугу руху. Попереду була трамвайна зупинка, він побачив, що у машини, що була попереду, горять стоп-фари, обвинувачений виїхав на праву смугу руху, почав гальмувати, але машину вже неможливо було зупинити, бо її занесло, врешті обвинувачений врізався у дерево, але перед цим передньою частиною свого автомобіля збив чоловіка, який виходив з трамвая. Постраждалий загинув десь через 3 години. Спричинену потерпілому матеріальну шкоду обвинувачений визнав повністю, а вирішення питання про стягнення моральної шкоди відніс на розсуд суду. У скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при викладених судом обставинах повністю знайшла своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, потерпіліий ОСОБА_4 суду пояснив, що очевидцем ДТП він не був. Загиблим є його батько ОСОБА_9 , який до загибелі проживав разом з дружиною з ним. На місце ДТП потерпілий за повідомленням сестри з`явився через 15 хвилин після події, що сталася, коли батько потерпілого вже перебував у кареті швидкої допомоги. На місці ДТП також перебував і обвинувачений зі своєю дружино, який щось кричав. Батька потерпілого госпіталізували, натомість через 3 години він помер у лікарні. Заявлений цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі, вказуючи на те, що з батьком він підтримував гарні стосунки, а через його загибель вже втратив нормальне життя.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 пояснив, що восени, після 17-00 год. він їхав по пр. Моторобудівників. Після перетину вул. Чарівної він рухався лівою смугою та буквально метрів через 30-40 помітив, що «Таврія» обігнала його і поїхала далі, намагалася об`їхати люки, а ближче до трамвайної зупинки вона також продовжувала маневрувати. Попереду свідка рухалися ще 2 машини. Згодом зупинився трамвай, з якого почали виходити люди. Дві машини, які були попереду свідка, зменшили швидкість, натомість «Таврія» не скинула швидкість. Самого моменту зіткнення свідок не бачив, а лише бачив його наслідки. Так, водій «Таврії» перебував у стресовому стані, бо був затиснутий у своєму автомобілі. Дівчина, яка також перебувала в «Таврії», знаходилася в істериці. Постраждалим від ДТП виявився немолодий чоловік, який згодом помер. На місце ДТП швидко прибула поліція і все зафіксувала.

Допитана як свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що була очевидцем ДТП. Так, восени, вона рухалася на автомобілі зі швидкістю не більше 50 км на годину, попереду неї рухалися ще машини. Свідок наближалася до трамваю, рухалася лівою смугою. Коли вона майже вже зупинилася, її обігнала «Таврія», яка рухалася у напрямку трамвайної зупинки та почала гальмувати. Цей автомобіль розвернуло юзом, після чого він збив немолодого чоловіка років 60-ти, який виходив з трамвая.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що теж була очевидцем ДТП. Вона керувала трамваєм. Був темний час доби, без освітлення. Бачила лише, як постраждалий вже покотився, а водій «Таврії», яким виявився обвинувачений, вискочив на бордюр та врізався у дерево, до нього підбігли та почали витаскувати, бо він був затиснутий. Викликали «швидку».

ОСОБА_12 , як свідок, суду пояснив, що він у темний час доби їхав на «Жигулях» з роботи по пр. Моторобудівників, з правого боку його обігнала «Таврія». Попереду свідка машина почала гальмувати і свідок пригальмував. Після зупинки свідок побачив трамвай. Хвилин 5 свідок не рухався на своєму автомобілі. Згодо з автомобіля, що зупинився попереду, вийшла жінка-водій. На місці ДТП свідок побачив лежачого чоловіка на дорозі, він об`їхав місце ДТП та поїхав далі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що самого моменту ДТП свідок не бачив. Так, він рухався на автомобілі «ВАЗ 2106» по пр. Моторобудівників, попереду нього рухалося ще 4-5 машин. Згодом його обігнав автомобіль «Таврія», який рухався зі швидкістю 60-80 км/год.

Згідно до складеного 21 листопада 2019 року слідчим ОСОБА_14 протоколу в цей же день із застосуванням фотозйомки було здійснено огляд місця події, під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода ОСОБА_9 автомобілем «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 на трамвайній зупинці громадського транспорту «Звільнена», що розташована на пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня) з боку вул. Чарівної в напрямку вул. І.Сікорського в м. Запоріжжі. Детальний вигляд оглянутої місцевості вбачається із доданих до протоколу фотоілюстрацій /т.1 а.с. 161/.

З дослідженого судом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу слідує, що ОСОБА_6 є власником автомобіля «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 /.1 а.с. 180/.

Постановою слідчого ОСОБА_14 від 22.11.2019 року автомобіль «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /т.1 а.с. 175/.

За висновком експерта ОСОБА_15 № 1076 від 27.11.2019 року, який узгоджується й з висновком названого експерта № 4264 від 23.11.2019 року смерть ОСОБА_9 настала від закритої тупої травми тулуба та кінцівок, у вигляді переломів 2-8 ребер по ліній середньо ключичній лінії, переломи 2-3 ребер по правій навколо хребтовій лінії, крововиливів у м`які тканини навколо переломів; крововиливи під пристінковою плеврою зліва, забою легень з крововиливами на задніх поверхнях та в ділянці коренів легень; крововиливів у принирковій клітковині зліва і зправа; крововиливу під капсулу у ділянці воріт печінки, розриву капсули та тканини селезітки, крововиливу в корені брижі кишківника; переломів верхньої та нижньої дуг правої лобної кістки, переломів правих великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третинах, яка привела до розвитку шока. Поєднана травма тулуба та кінцівок, виявлена у ОСОБА_9 , як небезпечна для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. З огляду на зовнішній вигляд пошкоджень у ОСОБА_9 , зазначений механізм їх утворення, масивність ушкоджень, висоту їх, усі ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до надходження до стаціонару і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди /т.1 а.с. 184/.

Згідно до складеного 4 грудня 2019 року слідчим ОСОБА_16 протоколу в цей же день із застосуванням персонального комп`ютера було здійснено огляд змісту інформації, яка зберігається на диску для лазерних систем зчитування з камери відеореєстратора, що був розташований у салоні автомобіля свідка ОСОБА_10 . Переглянувши файли під назвою « FILE1640 » встановлено, що відеозапис ведеться з відеореєстратора автомобіля. На 17 годині 49 хвилин 18 секунді видно, що автомобіль, з якого ведеться відеозапис, проїхав перехрестя з вул. Чарівною та рухається по пр. Моторобудівників у напрямку вул. І.Сікорського по лівій смузі руху. Попереду в попутньому з ним напрямку, по лівій смузі руху, рухається автомобіль «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 . На 17 годині 59 хвилин 50 секунді видно, що автомобіль, з якого ведеться відеозйомка, по правій смузі руху випереджає автомобіль «ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , а за ним рухається автомобіль «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 - учасник ДТП. При цьому видно, що швидкість руху вказаних автомобілів більше чим швидкість автомобіля, з якого ведеться відеозйомка, при цьому швидкість останнього склала 57 км/год, що зафіксовано на відео. Потім на відеозаписі видно, що на трамвайній зупинці зупинився трамвай та там знаходяться люди, при цьому видно, що на автотранспорті, який рухається попереду загорілись стоп-сигнали. Також на відео зафіксовано, що автомобіль «ЗАЗ» - учасник ДТП постійно змінює смуги свого руху з метою випередження попутнього автотранспорта. На 17 годині 50 хвилин 16 секунді видно, що автомобіль, з якого ведеться відеозйомка, зупинився, попереду стоїть автомобіль «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Також видно, що інший автотранспорт також стоїть /т.1 а.с. 197/.

Постановою слідчого ОСОБА_16 від 04.12.2019 року вищевказаний диск для лазерних систем зчитування з камери відеореєстратора, що був розташований у салоні автомобіля свідка ОСОБА_10 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /т.1 а.с. 200/.

У відповідності до складеного 11 грудня 2019 року слідчим ОСОБА_16 протоколу в цей же день був проведений слідчий експеримент, під час якого за показаннями свідка ОСОБА_11 були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.11.2019 року - наїзду на пішохода автомобілем «ЗАЗ 1102» на трамвайній зупинці громадського транспорту «Звільнена», що розташована на пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня) з боку вул. Чарівної в напрямку вул. І.Сікорського в м. Запоріжжі. Детальний хід проведеного слідчого експерименту вбачається із доданих до протоколу фотоілюстрацій /т.1 а.с. 205/.

У відповідності до складеного 11 грудня 2019 року слідчим ОСОБА_16 протоколу в цей же день був проведений слідчий експеримент, під час якого за показаннями свідка ОСОБА_8 були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.11.2019 року - наїзду на пішохода автомобілем «ЗАЗ 1102» на трамвайній зупинці громадського транспорту «Звільнена», що розташована на пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня) з боку вул. Чарівної в напрямку вул. І.Сікорського в м. Запоріжжі. Детальний хід проведеного слідчого експерименту вбачається із доданих до протоколу фотоілюстрацій /т.1 а.с. 210/.

За висновком експерта ОСОБА_18 № 9-831 від 24.12.2019 року на момент проведення експертного огляду робоча гальмова ситема та рульове керування автомобіля «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували у працездатному стані /а.с. 217/.

Згідно висновку експерта ОСОБА_19 № 9-867 від 20.12.2019 року своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9б), 18.8 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

-п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

-п.12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

- п. 18.8. Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній.

Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 18.8 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-867 від 23.12.2019, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди /т.1 а.с. 227/.

Отже, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину - смерть людини, суд враховує й особу винуватого: не одружений, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, працює, має постійне місце проживання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, зважаючи на порушення обвинуваченим кількох приписів Правил дорожнього руху України, що потягло смерть людини.

При цьому, при призначенні вказаного покарання, враховуючи і встановлену тяжкість вчиненого з необережності названого злочину, і позитивні відомості про особу не судимого винуватого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на своєму утриманні неповнолітню доньку, лише позитивно характеризується за місцем мешкання та за місцем роботи, до та під час судового провадження добровільно відшкодовував завдану потерпілому шкоду, що визнано останнім у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого, до якого раніше положення ст. 75 КК України й не застосовувалися, без відбування ним покарання у виді позбавлення волі, тобто про звільнення його від відбування названого покарання з випробуванням.

На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.

У межах кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 та ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант», за яким позивач просить суд:

-стягнути з ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3, ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у сумі 50076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп.;

-стягнути з ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3, ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на поховання у сумі 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.;

-стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у сумі 949924 (дев`ятсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Цивільний відповідач ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого у повному обсязі, посилаючись на те, що ніхто із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії не звертався та не надавав всі необхідні для отримання виплат документи.

Обвинувачений просив вирішити вимогу про стягнення моральної шкоди на розсуд суду, але з урахуванням 112 000 гривень, вже сплачених добровільно потерпілому в рахунок відшкодування названої шкоди, що визнав сам потерпілий безпосередньо у судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши позов, письмові докази щодо заявлених позовних вимог, відзив, встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_9 , яка настала від поєднаної травми тулуба та кінцівок.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Таким чином, особою, яка має право на відшкодування шкоди в зв`язку зі смертю батька внаслідок ДТП є його близький родич - син ОСОБА_4 , який визнаний у кримінальному провадженню потерпілим та який пред`явив цивільний позов.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 Цивільного кодексу України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, у відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він переживав та продовжує переживати моральні страждання через загибель свого батька.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що ОСОБА_4 внаслідок смерті свого батька завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених через невідворотність цієї втрати душевних стражданнях, що призводить до психологічної травми.

Смерть близького родича вимусила позивача проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав у кримінальному провадженні, додатково пережити нервові хвилювання.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана із загибеллю батька, коли життя є найбільш суттєвим благом для людини, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 500 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 , як водія автомобіля марки «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди у ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант». Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1033817 у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на суму завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до вимог п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 21.11.2019 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році мінімальна заробітна плата складала 4173 грн. 00 коп.

Таким чином, розмір страхового відшкодування моральної шкоди , заподіяної смертю фізичної особи, відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 50 076 грн. 00 коп. (12х4173).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого, який є сином померлого внаслідок ДТП ОСОБА_9 , пред`явлені до ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення на його користь 50 076 грн. 00 коп. моральної шкоди, підлягають задоволенню.

При цьому суд зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.06.2018 року за провадженням № 308/3162/15-ц висловлено правову позицію, що відмова у здійсненні страхових виплат за відсутності ознак вини у пошкодженні іншого транспортного засобу, і як наслідку відсутності цивільно-правової відповідальності як підстави для здійснення страхової виплати, - не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону №1961-IV підстав, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП і її фактичні обставини.

У даному ж випадку, наявний факт достеменного встановлення вини особи - вина ОСОБА_6 у ДТП визнана судом, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілій особі шкоди, як і встановлено, що ДТП є страховим випадком, що покладає на страховика обов`язок здійснити відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля третій особі (потерпілій) шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») /Постанова ВС від 04.07.2018 року; 14-176 цс 18/.

Заперечення представника відповідача, зазначені у відзиві, про те, що позовні вимоги пред`явлені до ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» не підлягають до задоволення, оскільки позивач не звертався із заявою про страхове відшкодування суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, у постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування, не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту». Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к.

За встановлених обставин, враховуючи те, що суд визначив розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 500 000 гривень, з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню 337 924 грн. в рахунок остаточної компенсації немайнових втрат, тобто з урахуванням 112 000 грн., вже сплачених обвинуваченим добровільно потерпілому, та 50 076 грн., які підлягають до стягнення з ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» в силу п. 27.3 ст. 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо обґрунтованості до стягнення з ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_4 витрат на поховання у сумі 11200 грн., суд виходить з наступного.

Дійсно, у відповідності до вимог п. 27.4 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Суд наголошує, що він оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження понесених витрат на поховання ОСОБА_9 стороною позивача були надані наступні письмові докази: товарний чек № 318 від 21.11.2019 року та акти від 25.11.2019 року.

Натомість, вказані документи не надають суду змоги встановити наявність обставин понесення потерпілим витрат на поховання батька, якими позивач обґрунтовує власні позовні вимоги в названій частині.

Так, з товарного чека № 318 від 21.11.2019 року вбачається, що він був виданий за «Доплату» на суму 7500 грн., що ніяк не може розцінюватися судом, як витрати ОСОБА_4 на поховання загиблого.

З актів від 25.11.2019 року слідує, що потерпілому були надані СПК «ОЖКП» послуги на загальну суму 3700 грн., проте жодних доказів фактичного понесення позивачем витрат за надані послуги суду надано не було, а самі по собі вказані акти лише свідчать про обсяг та вартість наданих послуг.

На вказаний висновок суду не впливають додані до позову свідоцтво про поховання ОСОБА_4 та угода від 25.11.2019 року, оскільки такі документи також не містять жодної інформації про понесення потерпілим витрат на поховання.

Таким чином, на думку суду, сторона позивача не довела належними допустимими та переконливими доказами обставини понесення ОСОБА_4 витрат на похованням свого батька в заявленому розмірі, а тому у задоволенні позову в названій частині слід відмовити.

Обвинуваченому у кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу не надійшло.

Оскільки проведення автотехнічної експертизи здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення експертизи в загальній сумі 3437 гривень 28 копійок.

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Задовольнити частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ТДВ Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3, ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) 50 076 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) 337 924 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В іншій частині названого позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3768 гривень 24 копійок.

Скасувати арешт, накладений на автомобіль «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_20 від 25.11.2019 року.

Речові докази:

- автомобіль «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1