справа № 208/5243/22
№ провадження 1-кс/208/1431/22
УХВАЛА
Іменем України

20 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000700, від 07.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, просив накласти арешт на земельну ділянку орієнтованою площею 0,0040 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:031:0095 по проспекту Аношкіна біля Комунального закладу "Ліцей №31" Кам`янської міської ради, (колишня назва СШ №31) за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташована споруда прямокутної форми, приблизних розмірів: ширина приблизно 3,75 м. довжина приблизно 10,45 м, висота (без урахування даху) приблизно 3 м., шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження таким майном(земельною ділянкою), а також проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт.

Клопотання вмотивоване тим, що в провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000700 від 07.09.2022 за ч.2 ст.197-1 КК України.

Однією з підстав для внесення відомостей до ЄРДР стала інформація про те, що на території м. Кам`янське, по пр. Аношкіна, біля СШ №31, невстановлена група осіб зайняла земельну ділянку та здійснює будівельні роботи, без передбачених документів.

Так 07.09.2022 року було проведено огляд місця події на ділянці місцевості, що розташована по пр. Аношкіна у районі 31-ї школи у м. Кам`янське, на якій розміщено недобудовану споруду з бетонним фундаментом; задня стіна споруди побудована із шлакоблоку; приблизні розміри: ширина приблизно 4 м, довжина приблизно 9,5 метрів, висота в найвищій точці (з дахом) приблизно 5 метрів, у найнижчій (з дахом) 4 метри.

Згідно інформації Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 15.09.2022 року спеціалістами Департаменту здійснено виїзд для огляду відповідної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті виїзду встановлено, що на земельній ділянці орієнтованою площею 0,0040 га розміщено недобудовану споруду з газобетону. Рішення міської ради про надання у користування земельних ділянок орієнтованою площею 0,0040 га для розміщення споруди за вказаною вище адресою не приймалось. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», вказані земельні ділянки зайняті самовільно. Договір оренди вищевказаної земельної ділянки в Департаменті не обліковується та земельна ділянка земельній ділянці орієнтованою площею 0,0040 га належить Кам`янській міській раді.

Згідно інформації з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради: « За даними порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі Портал), в реєстрі будівельної діяльності, дані якого розміщені на сайті https://e-construktion.gov.ua/, відсутня інформація щодо наявності дозвільних документів на початок будівельних робіт та/або введення в експлуатацію об`єкта по просп.Аношкіна в м. Кам`янське, в районі 31-ї школи. Враховуючи зазначене вище, в Управлінні відсутня інформація щодо наявності дозвільних документів на встановлення споруди, що розташована по просп.Аношкіна в м. Кам`янське, в районі 31-ї школи.

05.10 2022 було проведено огляд місця події на ділянці місцевості, що розташована по пр. Аношкіна у районі 31-ї школи у м. Кам`янське за участю головного спеціаліста будівельного інспектора управління ДАБК КМР ОСОБА_5 . В ході огляду було встановлено що на вищевказаній ділянці місцевості розміщена споруда з фундаментом. Споруда прямокутної форми. Приблизні розміри: ширина приблизно 3, 75м довжина приблизно 10, 45 м, висота (без урахування даху) приблизно 3м. В ході огляду ОСОБА_5 вказала, що в Управлінні ДАБК КМР відсутня інформація щодо наявності дозвілних документів на побудову вищеописаної споруди, що є порушенням ст.34, 36 ЗУ «Про реєстрацію містобудівної діяльності» та п.5 Постанови КМУ №466 від 13.04.2011 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт».

Слідчий вважає, що з метою забезпечення дотримання вимог законодавства про містобудуваннянеобхідно накласти арешт а земельну ділянку орієнтованою площею 0,0040 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для арешту вказаного майна є те, що на вищеописаній земельній ділянці самовільно збудована споруда прямокутної форми, приблизних розмірів: ширина приблизно 3, 75м довжина приблизно 10,45 м, висота (без урахування даху) приблизно 3м, що розташована по проспекту Аношкіна в районі СШ №31 у м. Кам`янське, що безпосередньо підтверджує факт самовільного будівництва на самовільно занятій земельній ділянці, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту.
Також слідчий зазначає, що вищезазначена ділянка є доказом злочину та існує ризик її псування, передачі, відчуження або використання у інший спосіб

Слідчим надано до суду клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на заявленому клопотанні наполягає.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного і перебувають у нього з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Слідчим в клопотанні не доведено ризик відчуження земельної ділянки, оскільки зазначена ділянка орієнтованою площею 0,0040 га належить Кам`янській міській раді.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Надані органом досудового розслідування докази не утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Крім того, ч. 11 ст. 170 КПК України вказує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Також, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи. У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для фактичного володільця майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування не обґрунтовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання доказового значення предмету клопотання, тобто відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Керуючись викладеним та ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000700, від 07.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1