Справа № 204/9306/22
Провадження № 1-кс/204/2140/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, який проходить службу на посаді заступника командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 у званні «лейтенант», зі слів маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Начальник Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі за текстом СУ ГУНП в Донецькій області), здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001324 від 21.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування якого у формі процесуального керівництва здійснює група прокурорів, у складі: начальника Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 (старший групи), прокурорів Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , прокурора Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_12 . Під час досудового розслідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією на особливий період та проходячи її на посаді заступника командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 , розуміючи обсяг влади і своїх службових повноважень як командира (начальника), діючи з прямим умислом, корисливим мотивом, всупереч вимог ст.ст. 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 11, 16, 113, 114 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою особистого збагачення за рахунок підлеглого за військовим званням та посадою військовослужбовця командира 3 відділення 1 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_13 , використовуючи надану йому владу та своє службове становища, шляхом вимагання, близько о 16 год. 45 хв. 01.11.2022, перебуваючи в приміщенні торгівельного центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , вимагав та отримав від командира 3 відділення 1 взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) за вчинення дій в інтересах останнього у вигляді сприяння в отриманні ним додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», шляхом включення його прізвища до відповідних рапортів командира, що є підставою для отримання зазначеної додаткової винагороди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії, з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом № 5 від 11.03.2022 командира військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира роти охорони вказаної військової частини. Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2022 за №112, солдата ОСОБА_13 призначено на посаду навідника 2 відділення 1 взводу охорони роти охорони вказаної військової частини. В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №183 від 05.09.2022 ОСОБА_13 призначено на посаду командира 3 відділення 1 взводу охорони роти охорони вказаної військової частини. Згідно функціональних обов`язків за вказаною посадою, ОСОБА_4 в мирний і воєнний час відповідає за бойову й мобілізаційну готовність та успішне виконання ротою бойових завдань, за бойову підготовку роти, за утримання в належному стані об`єктів навчальної матеріально-технічної бази, навчальних приладів та обладнання, за спортивно-масову роботу, за підтримання внутрішнього порядку і військової дисципліни в роті, за підготовку кваліфікованих спеціалістів роти. Заступник командира роти підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу роти; за відсутності командира роти виконує його обов`язки. Заступник командира роти зобов`язаний: разом з командиром роти розробляти розклад занять на тиждень і вести облік занять з бойової підготовки роти; всебічно знати особовий склад роти, постійно проводити індивідуальну роботу з виховання підлеглих; проводити заняття з військовослужбовцями сержантського (старшинського) складу та підрозділами роти; подавати допомогу командирам взводів в організації та проведенні занять з бойової підготовки й усувати виявлені недоліки; знати озброєння і техніку роти, матеріальну частину, правила експлуатації, зберігання та особисто перевіряти їх наявність і бойову готовність; проводити спортивно-масову роботу, організовувати винахідницьку і раціоналізаторську роботу в роті; підтримувати військову дисципліну і внутрішній порядок у роті, за вказівкою командира роти готувати особовий склад добового наряду і перевіряти несення ним служби; стежити за утриманням у чистоті ділянки території, закріпленої за ротою, та за виконанням особовим складом роти правил пожежної безпеки; періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці в роті; організовувати та особисто стежити за підготовкою у роті кваліфікованих спеціалістів; брати участь у підготовці озброєння й техніки до занять і навчань, вживати заходів, спрямованих на запобігання катастрофам, аваріям і поломкам; вимагати від особового складу роти додержання правил носіння військової форми одягу; організовувати правильне використання та збереження навчальних посібників, приладів, обладнання та об`єктів навчальної матеріально-технічної бази, наявних у роті або закріплених за нею. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_4 як командир (начальник), в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами України, несе повну та одноособову відповідальність за роботу з особовим складом, дотримання особовим складом законності, правопорядку та дисципліни, запобігання правопорушенням та корупційним проявам серед особового складу, своєчасне виявлення й усунення її причин. Згідно функціональних обов`язків за вказаною посадою, ОСОБА_4 є військовою службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями. Згідно з положеннями Примітки 1 до ст. 364 Кримінального кодексу України лейтенант ОСОБА_4 є службовою особою. В порушення наведених вимог законодавства, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді заступника командира роти охорони в/ч НОМЕР_1 , з прямим умислом, з корисливих намірів, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив корупційний злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 за №168 (далі Постанова) , на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). З метою реалізації злочинного наміру, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих намірів, в серпні 2022 року, перебуваючи на території м. Мирноград Донецької області більш точні дата, час та місце під час досудового слідства не встановлені, під час зустрічі з підлеглим військовослужбовцем солдатом ОСОБА_13 , який на той час перебував на посаді навідника 2 відділення 1 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 повідомив йому про можливість отримання грошового забезпечення за участь у бойових діях, передбачених постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за умови передачі йому неправомірної вигоди в розмірі 50 % від нарахованих у якості премії в розмірі 100 000 гривень, пояснивши, що в іншому випадку він грошові кошти не отримає, оскільки саме ОСОБА_4 уповноважений на підготовку відповідних рапортів та включення військовослужбовців роти охорони військової частини НОМЕР_1 до цих рапортів, що дають підстави для отримання виплати. В свою чергу, усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_4 , 21.09.2022 ОСОБА_13 звернувся до працівників правоохоронного органу з відповідною заявою про вчинення злочину. З цього часу, ОСОБА_13 діяв підконтрольно на викриття злочинної діяльності ОСОБА_4 , спрямованої на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 за вчинення дій в інтересах ОСОБА_13 щодо сприяння ОСОБА_14 в отриманні додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», шляхом включення його прізвища до відповідних рапортів командира, що є підставою для отримання додаткової винагороди. Так, 01.11.2022 приблизно о 11 год 10 хв ОСОБА_4 перебуваючи на території м. Мирноград Донецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення, під час зустрічі з ОСОБА_13 повторно висловив вимогу щодо надання йому неправомірної вигоди у виді грошових коштів за вчинення дій в інтересах ОСОБА_13 щодо сприяння ОСОБА_14 в отриманні додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», шляхом включення його прізвища до відповідних рапортів командира, що є підставою для отримання додаткової винагороди, при цьому, суму неправомірної вигоди було обумовлено у розмірі 130 000 (ста тридцяти тисяч) гривень з розрахунку 50% від отриманих раніше грошових коштів за участь в бойових діях ОСОБА_13 . Після цього, 01.11.2022 близько 16 год. 45 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих намірів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сім`я» по АДРЕСА_3 , вимагав та отримав від командира 3 відділення 1 взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 неправомірну вигоду, у виді грошових коштів на загальну суму 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) за вчинення дій в інтересах ОСОБА_13 щодо сприяння ОСОБА_14 в отриманні додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», шляхом включення його прізвища до відповідних рапортів командира, що є підставою для отримання додаткової винагороди. 01.11.2022 о 16 год. 47 хв., безпосередньо після отримання наведеної неправомірної вигоди ОСОБА_4 було затримано співробітниками поліції в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Своїми умисними діями, що виразилися у вимаганні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України. Так, наявні в матеріалах кримінального провадження докази, зокрема: матеріали 5 управління ДВКР СБ України від 21.09.2022, заява ОСОБА_15 від 20.09.2022, заява ОСОБА_16 від 21.09.2022, заява ОСОБА_13 від 21.09.2022, протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 23.09.2022, протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 23.09.2022, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 23.09.2022, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 01.11.2022, протокол огляду та вручення грошових кошт від 01.11.2022, протокол обшуку житла, яке орендує ОСОБА_4 від 02.11.2022, протокол обшуку легкового автомобіля ОСОБА_4 від 01.11.2022, протокол затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України від 01.11.2022, документи надані 01.11.2022 в/ч НОМЕР_1 та інші відомості у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення. З метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, сторона обвинувачення вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 368 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна тобто кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, та яке, відповідно до примітки ст. 45 КК України є корупційним злочином, до якого не застосовуються норми звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у разі доведення провини в суді. Так, метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися ним від слідчого, прокурора та суду; незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. 1) Оскільки санкція ч. 4 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 зможе через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк покарання, ухилятися від слідства та суду, залишивши постійне місце проживання, виїхати за межі району, області, України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання. Водночас з цим встановлено, що ОСОБА_4 з 11.03.2022 проходячи військову службу за мобілізацією на особливий період та проходячи її на посаді заступника командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 на території Донецької області мешкає не за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1 . Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно вплинути, шляхом погроз або вмовлянь, на потерпілого, свідків, експертів та спеціалістів, що призведе до зміни ними своїх показань або відмови від надання показань, під час досудового розслідування та розгляду справи у суді, оскільки досудове розслідування та збирання доказів ще триває, а свідки, в тому числі, являються підлеглими ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, із застосуванням своїх зв`язків та вагомості посади, може мати змогу впливу на осіб, в тому числі тих, які проходять військову службу. Підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. Так, підозрюваний ОСОБА_4 через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість знищити речові докази чи документи по кримінальному провадженню, які можуть бути здобуті в ході досудового розслідування, оскільки слідство і збирання по ньому доказів триває. Підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки серед військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , в силу займаної посади заступника командира роти охорони в/ч НОМЕР_1 має знайомства серед військовослужбовців та інших осіб, які зможуть сприяти останньому у впливі на здійснення досудового розслідування та прийнятті законного рішення у розумні строки по кримінальному провадженню. Відповідно до ст. 178 КПК України, встановлено вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Стан його здоров`я та вік не перешкоджає обранню запобіжного заходу тримання під вартою. Крім цього, інші, більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 з наступних причин: особисте зобов`язання не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та обрання такого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, які виникли внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , так само й інші запобіжні заходи. Крім того, ОСОБА_4 проживає не за місцем реєстрації, а на території Донецької області, що, крім іншого, свідчить про наявність вищевказаних ризиків та можливість покинути розташування міста, області чи країни. При вирішенні питання про доцільність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прошу суд врахувати практику Європейського суду з прав людини. Розмір застави ОСОБА_4 прошу визначити з урахуванням наступних доводів. Суд вважає, що забезпечення більш високого стандарту охорони прав людини вимагає більш суворості в оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Відтак, професійне середовище, теж має братися до уваги при визначенні суми застави з метою забезпечення її ефективності як засобу попередження ухилення від юридичної відповідальності. Враховуючи характер кримінального провадження, розслідуваного відносно ОСОБА_4 , встановлену суму неправомірної вигоди, у органу досудового розслідування немає підстав вважати, що застава, сума якої визначатиметься виключно до ступеню тяжкості злочину, зможе забезпечити реалізацію мети обрання запобіжного заходу, та керуючись ч. 5 ст. 182 КПК України, яка передбачає, що «у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно», необхідно визначити розмір застави ОСОБА_4 більше ніж максимальні межі застави визначені для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину. Виключність випадку та розмір застави ґрунтується на тому, що сума неправомірної вигоди отримана ОСОБА_4 складає 50 000 гривень при вищевказаних обставинах, тому сума застави у межах, передбачених ст. 182 КПК України для тяжких злочинів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде стримуючим засобом до не порушення покладених на підозрюваного обов`язків. З урахуванням викладеного, підозрюваному ОСОБА_4 слід визначити розмір застави, який забезпечить виконання ним, передбачених КПК України обов`язків та належну процесуальну поведінку, що повинен складати не менше 800 (вісімсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи тобто 2 080 000 грн (два мільйони вісімдесят тисяч гривень). Враховуючи викладене, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як єдиний захід, який може запобігти вказаним ризикам. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, уточнив наявність ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилався на недоведеність ризиків, просив застосувати до підозрюваного особисте зобов`язання. Також зазначив, що вручена його клієнту підозра жодним чином не обґрунтована.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, що має значення для даного провадження, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Проте, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження лише два ризики, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти наявним ризикам.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, тісних соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному провадженні, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Під час розгляду даного клопотання, наявності будь-яких виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність застосування застави у розмірі 2 800 000 грн., що просив застосувати прокурор слідчим суддею встановлено не було. Тому, з врахуванням цього слідчий суддя вважає, що достатньою сумою застави необхідно визначити 500 000 гривень, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 30 грудня 2022 року, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Визначити заставу у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, МФО 820172, р/р UA0017442 в ГУДКСУ у м. Київ.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:
-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту несення військової служби чи дислокації військової частини НОМЕР_1 , у якій перебуває на службі;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалу направити до СУ ГУНП в Донецькій області для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1