ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/300/23 Справа № 691/848/21 Категорія: ч. 3 ст. 15-ч. 5 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на ухвалу Шполянського райсуду Черкаської обл. від 14.02.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою, яка постановлена після проголошення вироку Шполянського райсуду Черкаської обл. від 14.02.2023 р., яким ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведенням, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, звернуто в дохід держави заставу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в розмірі 744 300,00 грн., яка виплачена відповідно до платіжного доручення № 43 від 14.01.2022 р. ТОВ ВП «ІМПУЛЬС ПЛЮС».

На зазначену ухвалу захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого лише в порядку, передбаченому КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК України; 2) ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення щодо вирішення обвинувачення по суті.

Отже, положеннями кримінального процесуального закону окреме оскарження ухвали суду про звернення застави в дохід держави під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не передбачено.

Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8.04.2015 р. № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абз. 3 п.п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 8.01.2008 р. щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За таких обставин, наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду з апеляційною скаргою на судове рішення, ухвалення якого не передбачене КПК України, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Виключних обставин, які б свідчили про необхідність невідкладної перевірки судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості вищевказаної ухвали суду, не вбачається.

Суддя вважає, що законодавець у чинному КПК України чітко визначив, які судові рішення підлягають окремому апеляційному оскарженню, а тому посилання захисника на висновок Верховного Суду від 12.10.2017 р. та рішення Конституційного Суду України від 11.03.2010 р. і 28.10.2010 р. не є ревалентними.

Відповідно до п. 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 р., право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Шполянського райсуду Черкаської обл. від 14.02.2023 р.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати захиснику ОСОБА_3 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_2