Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/562/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2022 року, в кримінальному провадженні за № 0000062, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, якою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, маючому на утриманні малолітню дитину, фізичну особу підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів клопотання вбачається, що 25 листопада 2022 року старший слідчий ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Необхідність подальшого тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, слідча мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 та ч.1 ст. 263 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його винуватості, ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а неможливість завершити досудове розслідування у найближчий час.

При цьому, слідча ОСОБА_9 у клопотанні зазначає про неможливість застосування підозрюваному ОСОБА_8 інших менш суворих - альтернативних триманню під вартою видів запобіжного заходу для запобіганню вказаних у клопотанні ризиків та забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За результатами розгляду, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 02 грудня 2022 року дане клопотання слідчої задоволено, підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 12.00 год. 30 січня 2023 року.

Рішення слідчого судді мотивовано наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 та ч.1 ст. 263 КК України та ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування ОСОБА_8 інших менш суворих запобіжних заходів, які б забезпечували виконання ним процесуальних обов`язків та були достатніми для запобігання вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову про часткове задоволення клопотання слідчого, застосування його підзахисному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України або визначити ОСОБА_8 розмір застави. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , маніпуляцію з процесуальними правами та умисне завищення кваліфікації, порушення права на захист ОСОБА_8 , яке виразилось у проведення обшуку за відсутності його захисника, а також вилучення предметів, які належать іншій особі, а не ОСОБА_8 .

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, захисник стверджує про відсутність законних підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, які прирівнюється до позбавлення волі, ОСОБА_8 буде переховуватись від слідства, незаконно впливати на свідків або інших фігурантів цієї справи, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Крім того, захисник вказує, що слідчий суддя при вирішенні питання про необхідність та доцільність подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою не врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, від слідства не переховувався, не намагався якимось чином вплинути на свідків, готовий давати показання, має сталі соціальні зв`язки, а саме займається підприємницькою діяльністю, сплачує до бюджету країни в умовах війни всі податки та обов`язкові платежі, має постійне місце проживання на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, позитивні характеристики.

Вважає, що оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, то висновки слідчого судді суду про неможливість застосування ОСОБА_8 альтернативних триманню під вартою, більш м`яких запобіжних заходів є передчасними та необґрунтованими.

В судовому засіданні процесуальний прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і пояснив, що розслідування цієї справи знаходиться на завершальному етапі, залишилось отримати висновки судово-портретної експертизи, повідомити та вручити всім фігурантам цієї справи остаточну підозру, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та направити його в суд.

При цьому, прокурор не зміг нічого пояснити про свідків, яких нібито необхідно допитати, не вказав прокурор і про конкретні слідчі дії, які залишилось провести, не оспорює, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, разом з цим вважає, що оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у складі організованої групи, то в інтересах суспільства, для профілактики вчинення ОСОБА_8 інших злочинів або продовження злочинної діяльності, строк його тримання під вартою слід продовжити, оскільки цілодобовий домашній арешту, на думку прокурора не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам.

З цього приводу захисник ОСОБА_7 зауважив, що слідчі дії, які планувалось провести завершені, а процедура оформлення процесуальних документів не може бути підставою для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, ризики, які зазначені слідчим у клопотанні, на сьогоднішній відпали, а застосування ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків в цілому буде достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 4 КПК України, кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 219 КПК досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

В даному випадку сторонами не оспорюється, що інформація про збут невідомими особами в м. Світловодську наркотичних засобів внесена до ЄРДР 04.04.20202 року.

В процесі розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 09 год. 10 хв. 11.08.2022, за невстановлених слідством обставин, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995, придбав з метою подальшого збуту пігулки «Decancit SR», з яких спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи лабораторне обладнання, шляхом виварювання та випарювання, добавляючи розчинник виготовили кристалічну речовину, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/112-22/6047-НЗПРАП від 11.08.2022 є психотропною речовиною - метамфетаміном, загальною масою 16, 29 г., обіг якої обмежено.

Крім цього, ОСОБА_8 придбав з метою подальшого збуту пігулки «Decancit SR», з яких спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи лабораторне обладнання, шляхом виварювання та випарювання виготовили кристалічну речовину, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/112-22/6048-НЗПРАП від 11.08.2022 є психотропною речовиною - метамфетаміном, загальною масою 0,243 г. обіг якої обмежено.

Отримавши у володіння психотропні речовини - метамфетамін, обіг яких обмежено, в особливо великих розмірах, з метою подальшого збуту, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_8 за версією слідства вчинив виготовлення, придбання психотропних речовин, в особливо великих розмірах, організованою групою.

Крім того, ОСОБА_8 підозрюється у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, при слідуючих обставинах: у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 11.08.2022, місці та за невстановлених обставин, у невстановлених осіб, ОСОБА_8 придбав та незаконно перемістив боєприпаси до будинку, яким він користувався, за адресою: АДРЕСА_2 , де залишив зберігати до 11.08.2022 року.

Після повідомлення 12.08.2022 року ОСОБА_8 про підозру строки досудового розслідування у даному кримінальному провадженні спливали 12.10.2022 року і ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2022 року були продовжені до 12.12.2022 року, а після цього ще до 12.02.2023 року.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку прокурора, на даний час існують ризики переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування, впливу на свідків , експерта інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та вчинення нового злочину.

Разом із цим, надаючи на момент апеляційного розгляду заявленого клопотання оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_13 переховуватися від слідства, колегія суддів враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі за конституційними скаргами заінтересованих осіб щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно Суд стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

Згідно з п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правил статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з під варти.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не може бути підставою для подальшого тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росії» «Пірузян проти Вірменії». «Тирон проти Румунії»).

Ризик втечі обвинуваченого (підозрюваного) не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).

Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (рішення ЄСПЛ «Сулаоя проти Естонії»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Однак, як вбачається з матеріалів, слідча ОСОБА_9 у своєму клопотання від 25 листопада 2022 року, необхідність подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує лише: тяжкістю вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, відсутністю міцних соціальних зв`язків; можливим незаконним впливом на свідків та інших підозрюваних в цій справі, а також можливістю вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних речовин.

Разом з цим, слід відмітити, що у клопотанні слідча ОСОБА_9 за згодою з прокурором вже констатує факт винуватості ОСОБА_8 , при тому, що версія слідства ґрунтується в основному на даних НСРД, результатах обшуку, який був проведений, як захисник вважає з порушенням права ОСОБА_8 на захист та та висновків експерта, показання жодного свідка, які прямо не вказують на ОСОБА_8 , як організатора схеми виготовлення наркотичних засобів, матеріали клопотання не містять.

Більш того, як зазначив захисник і прокурор не оспорював, для завершення досудового розслідування необхідно лише оформити процесуальні документи, які саме слідчі дії необхідно провести прокурор так і не зміг пояснити, під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на рішенні у справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якого зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для тримання під вартою.

До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «Іловецький проти Польщі».

Що стосується заявленого ризику переховування ОСОБА_8 від слідства чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, то колегія суддів відмічає, що клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обмежено загальними фразами про тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_8 та ризик незаконного впливу на свідків, експерта та інших підозрюваних, при цьому конкретних даних або іншої інформації такого впливу або намагання ОСОБА_8 переховуватись від слідства, матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою не містять.

Прокурор обласної прокуратури, під час перегляду справи також не зміг пояснити або навести факти тиску ОСОБА_8 на свідків, експерта, інших фігурантів або спроби ОСОБА_8 переховуватись від слідства.

Більш того, на момент апеляційного розгляду досудове розслідування знаходиться на завершальному етапі ( ст.290 КПК України)

Матеріалами справи підтверджується, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, постійно проживає разом з матір`ю та цивільною дружиною, займається підприємницькою діяльністю, має дочку 2021 року народження, характеризується виключно позитивно.

Враховує колегія суддів й дані про особу ОСОБА_8 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан.

Сукупність зазначених даних, з урахуванням недоведеності прокурором під час апеляційного розгляду обставин, які вказують на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності або реальних намірів вдатися до таких дій, приводить колегію суддів до висновку про зменшення на час апеляційного розгляду вірогідності існування такого ризику.

При цьому на даному етапі, колегія суддів не входить в обговорення питань про наявність або відсутність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, достатності або відсутності зібраних у справі доказів, їх належності та допустимості для доведеності або недоведеності обвинувачення.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що при вирішенні клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчому судді місцевого суду, згідно змісту вимог ст. 194 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , слід було врахувати його особу та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.

Однак, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , колегія суддів все ж таки схиляється до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань ОСОБА_8 ухилитися від правосуддя.

Проте не зважаючи на такий ризик, з урахуванням недоведеності прокурором інших ризиків, специфіки та обсягу доказування по даній категорії справ, перспективи розгляду даної судової справи, зважаючи, у тому числі на навантаження на суддів, що існує на даний час в Світловодському районному суді Кіровоградської області, кількість суддів в установі, які мають можливість відправляти судочинство, велику кількість та складність судових справ, що одночасно перебувають в провадженні останніх, а також практики ЄСПЛ, а саме рішення «Харченко проти України», відповідно до якої судом обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, у повному обсязі забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_8 належної процесуальної поведінки та буде сприяти запобіганню ризикам, визначених п.п.1 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також вважає, що з урахуванням часу тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою (з 11 серпня 2022 року) його подальше перебування під вартою фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

Керуючись наведеним, колегія суддів апеляційного суду враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан.

Сукупність зазначених даних, з урахуванням лише часткового доведення прокурором в судовому засіданні обставин, які вказують на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_8 від слідства або реальних намірів вдатися до таких дій, приводить суд до висновку про зменшення на час перегляду справи вірогідності існування такого ризику.

Отже, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», принципи справедливості, рівності та домірності (пропорційності) з метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи підозрюваного ОСОБА_8 та суспільства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю та інших обов`язків, який на переконання суду у повному обсязі забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_8 належної процесуальної поведінки та цілком нівелює можливість реалізації останнім спроб ухилитися від слідства та суду.

Керуючись ст.ст.183, 197, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2022 року, в кримінальному провадженні № 0000062 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 в межах строку досудового слідства - скасувати.

Клопотання старшого слідчого ВРЗЗС Су ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою - задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному в кримінальному проваджені № 0000062 від 04.04.2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 захід у виді домашнього арешту строком до 30 січня 2023 року, заборонивши йому цілодобово залишати постійне місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали закінчується 30 січня 2023 року.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 : - не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; - прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; - здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та у разі наявності паспорт для виїзду з України; - утриматись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; - носити електронний засіб контролю.

Надати можливість працівникам Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області, з метою контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_8 безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно в залі суду.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_14