Справа № 357/2203/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000951 від 27.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Босівка Лисянського району Черкаської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм-експедитором вантажних автомобілів у ТОВ «Візит», раніше судимого, -

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000951 від 27.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Вказане клопотання мотивовано тим, що 27 лютого 2023 року, близько 07 год. 20 хв., ОСОБА_4 , керуючи легковим автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Білоцерківська в місті Узин Білоцерківського району Київської області.

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло жінки із застосуванням геніталій без добровільної згоди потерпілої.

З метою реалізації зазначеного умислу, у вказаний час, ОСОБА_4 помітив ОСОБА_7 , яка очікувала рейсовий автобус на зупинці громадського транспорту «Центральна» по вул. Білоцерківська в місті Узин Білоцерківського району Київської області. ОСОБА_4 , під`їхавши до ОСОБА_7 , запропонував її підвезти до м. Біла Церква, на що ОСОБА_7 добровільно погодилась та сіла на заднє праве пасажирське сидіння автомобіля, яким керував ОСОБА_4 . Продовжуючи свій злочинний намір, останній з метою приховання своїх протиправних дій, та з метою реалізації вказаного умислу, заблокувавши двері, та знаходячись на автодорозі Узин-Біла Церква, звернув з дороги у лісосмугу, де зупинив легковий автомобіль. На заперечення ОСОБА_7 щодо зміни руху та її вимог повернутись на автодорогу та випустити її ОСОБА_4 не реагував та продовжував рух у визначеному напрямку.

В подальшому, ОСОБА_4 з метою подолання волі ОСОБА_7 до спротиву, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті, пересів на заднє сидіння, де знаходилась потерпіла ОСОБА_7 , схопив її за шию та висунув вимогу вступити з ним у статеві зносини, погрожуючи при цьому вбивством, у випадку відмови.

Потерпіла ОСОБА_7 сприймала реально погрози ОСОБА_4 , боялась їх реалізації. Однак, незважаючи на це, категорично відмовила останньому. При цьому, ОСОБА_7 , скориставшись нагодою, таємно від ОСОБА_4 , здійснила телефонний дзвінок із власного мобільного телефону до своєї матері ОСОБА_8 та миттєво, в його присутності, повідомила про подію, своє місце знаходження і попросила викликати працівників поліції.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи факт повідомлення потерпілою ОСОБА_7 про його наміри та місце їх знаходження, вихопив телефон у останньої та вимкнув телефонне мобільне з`єднання. Усвідомлюючи неминучість його викриття та реальності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 пригрозив ОСОБА_7 вбивством у випадку повідомлення правоохоронних органів про подію та перемістився по салону автомобіля із заднього пасажирського сидіння на переднє водійське. Потерпіла ОСОБА_7 , перебуваючи у замкненому автомобілі, просила повернути її на автодорогу чи до міста Узин Білоцерківського району Київської області. При цьому, з власного мобільного телефону здійснила дзвінок до своєї матері ОСОБА_8 та перебувала з нею в подальшому постійно на зв`язку.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи неможливість завершення свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 із застосуванням геніталій без добровільної згоди потерпілої, будучи переконаним у викритті та реальності притягнення до кримінальної відповідальності, вирішив доправити ОСОБА_7 до громадського транспорту, який здійснював рейсовий маршрут до м. Біла Церква Київської області, у зв`язку із чим розпочав рух в напрямку автодороги Узин Біла Церква. Під час руху ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_7 вбивством у випадку повідомлення правоохоронних органів про нього та його дії відносно неї.

Близько 07 години 35 хвилин ОСОБА_4 на автомобілі марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на автодорогу Узин Біла Церква, наздогнав автобус Mercedes Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , та подавши світловий та звуковий сигнал автомобіля, продемонстрував необхідність зупинки вказаного транспортного засобу. Після чого, зупинивши автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , позаду автобуса Mercedes Sprinter, вийшов з власного транспортного засобу, відкривши задні пасажирські двері, які до того були зачинені, давши змогу потерпілій ОСОБА_7 залишити салон автомобіля.

В подальшому, ОСОБА_4 перейшов до переднього номерного знаку автомобіля Volkswagen, прикривши собою його номерний знак з метою недопущення його фіксації потерпілою ОСОБА_7 , яка в цей час прямувала до салону автобуса Mercedes Sprinter.

Таким чином, ОСОБА_4 не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Крім цього, 27 лютого 2023 року, близько 07 год. 20 хв., ОСОБА_4 , керуючи легковим автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Білоцерківська в місті Узин Білоцерківського району Київської області.

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло жінки із застосуванням геніталій без добровільної згоди потерпілої.

З метою реалізації зазначеного умислу, у вказаний час ОСОБА_4 помітив ОСОБА_7 , яка очікувала рейсовий автобус на зупинці громадського транспорту «Центральна» по вул. Білоцерківська в місті Узин Білоцерківського району Київської області. ОСОБА_4 , під`їхавши до ОСОБА_7 , запропонував її підвезти до м. Біла Церква, на що ОСОБА_7 , помиляючись в дійсності намірів ОСОБА_4 , добровільно погодилась та сіла на заднє праве пасажирське сидіння автомобіля, яким керував ОСОБА_4 , після чого останній заблокував двері транспортного засобу та рушив на виїзд з міста Узин в напрямку м. Біла Церква Київської області.

Реалізуючи свій злочинний намір на вчинення дій сексуального характеру, ОСОБА_4 , позбавивши волі потерпілу ОСОБА_7 та унеможлививши її обирати місце знаходження та вільно пересуватись, рухаючись по вул. Білоцерківська в м. Узин до м. Біла Церква, змінив напрямок руху, здійснивши розворот, з`їхав із автодороги та продовжив рух по лісосмузі, в якій проїхавши незначну відстань, зупинив автомобіль. З моменту зміни напрямку руху та до зупинки транспортного засобу ОСОБА_4 , позбавивши волі ОСОБА_7 з метою її зґвалтування, на зауваження, прохання та вимоги останньої щодо припинення його дій та її звільнення не реагував. Після зупинки автомобіля марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 позбавивши волі ОСОБА_7 та незаконно утримуючи її у вказаному транспортному засобі, двері якого ним були заблоковані, пересів на заднє ліве пасажирське сидіння, з метою її зґвалтування, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В подальшому, ОСОБА_4 незаконно утримуючи ОСОБА_7 проти її волі в зачиненому автомобілі марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , перемістився по салону автомобіля із заднього пасажирського сидіння на переднє водійське сидіння, та на вказаному автомобілі рушив в напрямку автодороги Узин Біла Церква. Під час руху ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_7 вбивством у випадку повідомлення правоохоронних органів про нього та його дії відносно неї.

Близько 07 години 35 хвилин ОСОБА_4 , позбавивши волі ОСОБА_7 та утримуючи її автомобілі марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , керуючи зазначеним транспортним засобом, виїхав на автодорогу Узин Біла Церква, наздогнав автобус Mercedes Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , та подавши світловий та звуковий сигнал автомобіля, продемонстрував необхідність зупинки вказаного транспортного засобу. Після чого, зупинивши автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , позаду автобуса Mercedes Sprinter, вийшов з власного транспортного засобу, відкривши задні пасажирські двері, які до того були зачинені, давши змогу потерпілій ОСОБА_7 залишити салон автомобіля.

Крім цього, 27 лютого 2023 року, близько 07 год. 20 хв., ОСОБА_4 , керуючи легковим автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_7 , знаходячись на автодорозі Узин-Біла Церква, звернув з дороги у лісосмугу, де зупинив легковий автомобіль. На заперечення ОСОБА_7 щодо зміни руху та її вимог повернутись на автодорогу та випустити її, ОСОБА_4 не реагував та продовжував рух у визначеному напрямку.

В подальшому, ОСОБА_4 пересів на заднє сидіння, де знаходилась потерпіла ОСОБА_7 , схопив її за шию та висунув вимогу вступити з ним у статеві зносини.

На що потерпіла ОСОБА_7 категорично відмовила останньому. У зв`язку із цим ОСОБА_4 , з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на зґвалтування ОСОБА_7 , висловив погрозу вбивством останній, виразивши таким чином намір позбавити ОСОБА_7 життя в разі невиконання його вимог.

За таких обставин у ОСОБА_7 виникли реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози та обґрунтоване побоювання за своє життя, оскільки вона сприйняла дані погрози як реальну загрозу своєму життю, оскільки оцінюючи обстановку розуміла, що не може чинити необхідного опору проти ОСОБА_4 і сприйняла погрози ОСОБА_4 як реальні і конкретні погрози вбивством.

Однак, незважаючи на це категорично відмовила останньому. При цьому, ОСОБА_7 , скориставшись нагодою, таємно від ОСОБА_4 , здійснила телефонний дзвінок із власного мобільного телефону до своєї матері ОСОБА_8 та миттєво, в його присутності, повідомила про подію, своє місце знаходження і попросила викликати працівників поліції.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи факт повідомлення потерпілою ОСОБА_7 про його наміри та місце їх знаходження, вихопив телефон у останньої та вимкнув телефонне мобільне з`єднання. Усвідомлюючи неминучість його викриття та реальності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 пригрозив ОСОБА_7 вбивством у випадку повідомлення правоохоронних органів про подію. Остання, будучи позбавленою волі, та в умовах вчинення відносно неї спроби зґвалтування, реально сприйняла погрози вбивством від ОСОБА_4 та в неї виникли реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози та обґрунтоване побоювання за своє життя.

27.02.2023 ОСОБА_4 письмово повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України.

28.02.2023 ОСОБА_4 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, на думку слідчого, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти існуючим ризикам.

Враховуючи, що злочини, інкриміновані ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства, розмір застави не визначається.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилався на наявність ризиків зазначених у пп.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник та підозрюваний заперечували проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та посилались на необґрунтованість заявлених ризиків.

Мотиви, із яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено із матеріалів клопотання, Білоцерківським РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 27.02.2023, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України.

27.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України.

28.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра (з урахуванням зміни) повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обгрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2001 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішенн у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівсьтва» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язує підозрювану особу з певним злочином, на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні доказами, дослідженими під час судового розгляду клопотання, а саме: витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань; рапортом помічника чергового Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 27.02.2023; протоколом огляду місця поді від 27.02.2023; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 27.02.2023 та стенограмою до нього; довідкою психічного стану потерпілої ОСОБА_7 від 27.02.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2023; протоколом проведення слідчого експерименту від 27.02.2023; рапортом о/у СРЗПО ВКП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 27.02.2023; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 27.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 27.02.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27.02.2023; протоколом огляду місцевості від 27.02.2023; протоколом огляду предмету від 27.02.2023 з фототаблицею; постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 28.02.2023.

На думку слідчого судді, вказаних доказів, для підтвердження обґрунтованості підозри достатньо, задля переконання стороннього спостерігача у тому, що підозрюваним могли бути вчинені кримінальні правопорушення.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурором в судовому засіданні було доведено та підтверджено зібраними по кримінальному провадженню доказами, долученими до клопотання, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , а також наявність ризиків, визначених пп. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, так як підозрюється у вчиненні кримінального проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років. Окрім цього, ОСОБА_4 раніше судимий: 1) 07.08.1996 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком 1 рік 8 місяців. На підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) відстрочено виконання вироку на 1 рік; 2) 13.08.1999 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 3 ст. 117 КК України (в редакцій 1960 року) до позбавлення волі строком 7 років. Ухвалою Київського обласного суду від 15.09.1999 вирок змінено вважати засудженим до позбавлення волі строком 5 років; 3) 15.03.2005 Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 9 років; 4) 11.03.2011 Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 8 років. Отже, у разі доведення його винуватості в інкримінованих злочинах йому загрожує кримінальна відповідальність у виді безальтернативного покарання, а саме позбавлення волі. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати підозрюваного ОСОБА_4 змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При наданні ступеню ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілого, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_4 після вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, усвідомлюючи неминучість його викриття та реальності притягнення до кримінальної відповідальності, пригрозив ОСОБА_7 вбивством у випадку повідомлення правоохоронних органів про подію, яку ОСОБА_7 сприйняла як реальну і конкретну.

Враховуючи це, є підстави вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно пливати на потерпілу ОСОБА_7 , з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини здійснюючи вплив на потерпілу.

Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки потерпілої, унеможливлення на неї незаконного впливу з боку підозрюваного є основним завданням на даній стадії процесу.

Оцінюючи ступінь ризику, передбаченого п.5 ч.1 т.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 , починаючи з 1999 року, вчиняв кримінальні правопорушення, в тому числі особливо тяжке правопорушення, судимість за яке досі не погашена. Окрім цього, кримінальні правопорушення були вчиненні проти статевої свободи та недоторканості, проти власності, та проти життя та здоров`я осіб, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до Конституції України. Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України, які наразі інкриміновані ОСОБА_4 , були сплановані та направлені на реалізацію та приховання тяжкого кримінального правопорушення від правоохоронних органів, з подальшою метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що підозрюваний на шлях виправлення не став і при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу вчиняти кримінальні правопорушення.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з боку останнього переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи особу підозрюваного, який одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працевлаштований у ТОВ «Візит», водієм-експедитором вантажних автомобілів, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, що на переконання слідчого судді є достатнім для досягнення мети застосування запобіжного заходу та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В ході судового розгляду клопотання не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи такий запобіжний захід як тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що у розпорядженні слідчого по даному провадженню є достатні дані, що свідчать про наявність ознак кримінальних правопорушень та докази причетності до їх вчинення підозрюваного ОСОБА_4 із кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 129 КК України.

З урахуванням вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою на даному етапі є виправданим.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається, оскільки інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, вчинено із застосуванням насильства.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-194, 196, КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 години 22 хвилин 27 квітня 2023 року.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання з 09 години 22 хвилин 27 лютого 2023 року.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження та направити для виконання начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 06.03.2023 о 10 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя: Олег ГРЕБІНЬ