Справа № 148/1/22
Провадження №1-кп/148/86/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Тульчинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження-

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

за участю потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000358, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого трактористом-машиністом ФГ «Ластівка-1», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України,-

встановив:

12.07.2021 близько 17 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись другорядною автодорогою із с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області, при виїзді на автодорогу сполученням «м.Тростянець - м. Тульчин», проігнорувавши вимоги дорожнього знаку 2.1 - «Дати дорогу», не переконався у відсутності транспортних засобів на головній автодорозі, які мають перевагу у русі, виконуючи маневр лівого повороту, здійснив виїзд на вказану автодорогу та допустив зіткнення із автомобілем «BMW Х6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , яка рухалася головною автодорогою у напрямку м. Тульчина.

В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів та їх подальшого розкидання, автомобіль «BMW Х6», державний номерний знак НОМЕР_2 , змістився на ліве узбіччя, де стався наїзд на пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які стояли на даному узбіччі.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, пішохід ОСОБА_6 госпіталізована до КНП «Тульчинська ЦРЛ».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 96 від 13.08.2021 смерть ОСОБА_8 настала внаслідок множинних переломів ребер справа з пошкодженням пристінкової плеври, перелому 2, 3 - го тіл хребців у грудному відділі, відкритого перелому обох кісток правої гомілки на рівні середньої третини.

Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення та стоять у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю останньої.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 97 від 12.08.2021 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок множинних переломів ребер справа з пошкодженням пристінкової плеври, повного роз`єднання хребців з розривом спинного мозку у грудному відділі, на рівні 7, 8 - го тіл хребців, відкритого перелому великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки на рівні середньої третини.

Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення та стоять у причинно - наслідковому зв`язку зі смертю останньої.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1011 від 27.10.2021 ОСОБА_6 під час наїзду отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки та переломів 5-7 ребер зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-21/10678-IT від 27.07.2021 на момент пригоди автомобіль «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 перебував у технічно- справному стані.

Згідно з висновком судової комісійної автотехнічної та транспортно- трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/12792-ІТ/6119/6120/21-21 від 28.12.2021 в даній дорожній обстановці можливість попередження зіткнення з автомобілем «BMW-Х6», у водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_4 з технічної точки зору забезпечувалася виконанням ним вимог п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

У ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації з технічної точки зору причиною виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-2103» ОСОБА_4 вимогам п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.

Отже, водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких:

- п. 16.11 - «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен надати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі».

Порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних вимог знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що 12.07.2021 близько 17.40 год. він, керуючи технічно-справним автомобілем ВАЗ 2103, д.н.з НОМЕР_1 , який належить діду його дружини, їхав з с. Ганнопіль в напрямку смт. Тростянця. Почував себе тоді добре, алкоголю або наркотичних речовин не вживав. Рухався по другорядній дорозі. Під`їхавши до перехрестя з головною дорогою, побачив дорожній знак «Дати дорогу». Зупинився на рівні даного знаку за п`ять метрів від головної дороги. Подивився, ліворуч, потім праворуч, пропустив один автомобіль, який рухався в сторону Тульчина. Інших перешкод для руху у виді транспортних засобів більше не бачив, люди стояли правіше на головній дорозі. Розпочав виїзд на головну дорогу повільно. Коли виїхав на головну дорогу, тоді побачив перед собою інше авто, зіткнення було майже лобовим, більше удар прийшовся на ліву сторону автомобілів. Зазначив, що ліворуч, куди він здійснював поворот, обмежена видимість, близько 100-120 метрів. Можливо через це він не побачив інше авто. Дорожнє покриття було сухим, дорожня розмітка була, але затерта. Під час зіткнення транспортних засобів він вдарився головою та втратив свідомість. Коли отямився, то побачив, що прибули працівники поліції. Йому відомо що на цьому перехресті раніше також були аварії, зараз там для кращої оглядовості розчистили дерева та кущі. Зазначив, що має значний водійський стаж, посвідчення водія отримав ще 1998 року. Щиро розкаявся у вчиненому, зазначив, що дуже шкодує про вчинене та перепрошує в потерпілих, повністю відшкодував їм шкоду, вони не мають до нього жодних претензій. Просив суворо не карати та не позбавляти волі, а також врахувати, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син та батько-пенсіонер, який має онкологічне захворювання.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що вона була очевидцем подій, які сталися 12.07.2021 року. Так того дня вона разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 вийшли на трасу «Тростянець - Тульчин» біля с. Ганнопіль та чекали автобуса, бо від`їжджала їхня подруга, яку вони проводжали. Чекали не на зупинці транспортних засобів, а подалі, на перехресті доріг, навпроти виїзду з с. Ганнопіль. Їй було видно, як ОСОБА_11 під`їхав до перехрестя та повернув ліворуч. В цей час на містку показався інших білий автомобіль, який, переїхавши міст на великій швидкості, зіткнувся з автомобілем ОСОБА_12 . Від удару білий автомобіль відкинуло і він збив її та ще двоє жінок, які стояли з нею на зупинці. Більше вона нічого не пам`ятає. Зазначила, що шкода їй відшкодована повністю, ніяких претензій до обвинуваченого вона не має, просить суворо його не карати та не позбавляти волі, так як знає його як порядну людину.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились, від них до суду надійшли письмові заяви, в яких вони просять судовий розгляд здійснювати у їх відсутність. Претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_4 не мають, шкода їм відшкодована в повному обсязі. Просять суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти волі.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 12.07.2021 точної години вже не пам`ятає, близько середини дня, він рухався з м. Тульчина в напрямку смт. Кирнасівка. Не доїжджаючи до перехрестя, яке вело на с. Ганнопіль, за 100-150 метрів побачив посеред головної дороги автомобіль ВАЗ. Також він побачив білий автомобіль БМВ в кюветі. Роз`їзд на тому перехресті нормальний, близько 8 метрів. Автомобіль ВАЗ був приблизьмо 5% більше розміщений вліво на дорозі. Також в кюветі лежало двоє людей. Водій ВАЗу сидів в автомобілі, він не виходив і ніхто не підходив до нього. Хто був в білому автомобілі йому не відомо, туди він не підходив. Самого удару він не бачив, так як перед його автомобілем було ще три транспортних засоби. Як рухалися автомобілі та з якою швидкістю до зіткнення також не бачив. На місці події був приблизьмо 20-25 хвилин, дочекався поліції та швидку. Зазначив, що того дня було сухо, дорога не слизька, чиста. Однак при виїзді з с. Ганнополя ліворуч погана оглядовість. Він знає це, оскільки не один раз там їздив сам. Дорога, де сталася ДТП, відноситься до доріг за межами населеного пункту, дозволена швидкість руху там 90 км.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 12.07.2021 року о 17.15 год. вона виїхала з роботи в с. Підлісному Тростянецького району в напрямку м. Тульчина. В Підлісному тоді пройшов дощ, однак за с. Кирнасівкою дощу не було, дорога була суха. Перед Ганнополем є місточок, де всі пригальмовують, так як дорога там вузька, але два автомобілі роз`їхатися можуть, тож швидкість вона не перевищувала, їхала близько 90 км/год. Автомобіль ВАЗ з`явився на дорозі зненацька, вона не встигла загальмувати, відбулось зіткнення посередині головної дороги. Її автомобіль відкинуло вліво, вона залишалась при тямі. Після удару її автомобіль прогорнув людей, які стояли обабіч дороги. З автомобіля вона не виходила, коли приїхала швидка їй допомогли та відразу забрали в лікарню. Розмітки на дорозі не було. Можливо ОСОБА_4 її не побачив, коли здійснював поворот, бо зіткнення відбулось моментально. Його автомобіль вона побачила за декілька метрів, все відбулось миттєво.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що самої події не бачив, але відразу приїхав на місце ДТП, коли його повідомили. Подія сталася о 17.15. год. Якраз він мав їхати з роботи додому. Місце роботи за 1,5 км. від місця ДТП. Першим на місце події прибув староста с. Ганнопіль ОСОБА_17 і приїхав батько ОСОБА_7 ОСОБА_4 сказав, що нічого не пам`ятає, побачив лише білий капот. Він побачив потерпілу ОСОБА_6 в кюветі, вона була в крові, він витяг її звідти. Інші дві жінки теж лежали в кюветі, але ознак життя не було, він зрозумів, що вони мертві. Ще приїхав чоловік ОСОБА_19 , він стояв біля БМВ. Автомобіль ВАЗ знаходився поперек дороги відкинутий від повороту на відстані 7 метрів. ОСОБА_11 з машини вийти не міг. Спочатку приїхала рятувальники, потім через 3-4 хв. швидка, аж потім поліція. Було дві швидких: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 забрала одна, інша - ОСОБА_22 останньою він не спілкувався. Не міг повірити, що ОСОБА_23 міг потрапити в ДТП, бо він має великий водійський стаж, повільно їздить. Після ДТП, на другий день, на тому повороті вичистили всі дерева та кущі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів, враховуючи, що ОСОБА_11 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вони вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, яка була очевидцем події, свідків та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого й стосуються речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин, добровільності та істинності його позиції та в сукупності з показами потерпілої, свідків доводять його вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Надаючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч.3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб та спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, призначаючи обвинуваченому покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, вік, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із класифікацією, визначеною у ст. 12 КК України, є тяжким, проте необережним злочином, має постійне місце проживання та роботи, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню дитину та онкохворого батька, який потребує догляду, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повністю відшкодував потерпілим спричинену шкоду. Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого, який сповнений жалем з приводу вчиненого, щирим співчуттям до потерпілих.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активнее сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшокдування спричиненої шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Також суд враховує позицію потерпілих, викладену в поданих до суду заявах, які не мають до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій та просять призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі (а.к.п. 77,78,79).

Крім того, суд приймає до уваги досудову доповідь щодо обвинуваченого, складену представником персоналу органу пробації Тульчинського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_24 та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Також уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження його волі та не становить високої небезпеки для суспільства (а.к.п. 111-114).

Враховуючи всі обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, зокрема характер допущених ОСОБА_24 порушень правил безпеки дорожнього руху, які носять грубий характер, прямий причиновий зв`язок порушень обвинуваченим вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, дані про особу обвинуваченого, ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність тих, що його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Таке покарання, на думку суду, в даному конкретному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітнього сина та онкохворого батька похилого віку, наявність пом`якшуючих покарання обставини у виді щирого каяття, повного відшкодування шкоди потерпілим, враховуючи досудову доповідь Тульчинського районного відділу філії ДУ "Центр пробації", позиції потерпілих щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі та позиції сторони обвинувачення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд доходить висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України та вважає, що мета покарання, визначена в ч. 2 ст. 50 КК України, за таких обставин буде досягнута.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У відповідності з ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути в дохід держави витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст. 65-67, ч. 3 ст.286 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки підлягає реальному виконанню.

Речові докази: автомобіль «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_4 , автомобіль «BMW-Х6», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Альфа-Лізинг-Україна» (просп. С.Бандери, 9, м. Київ), які поміщено на спецмайданчик Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути їх законним володільцям, скасувавши з них арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2021.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 4462 (чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 12 копійок витрат на залучення експертів.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1