Справа №585/3097/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/496/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, розлученого, без визначеного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 31.03.2020 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяць. Звільнений з місць позбавлення волі 06.08.2021 року по відбуттю строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій він просив застосувати до нього ст..69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_8 під вартою залишено застосованим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його фактичного затримання та поміщення під варту, а саме з 15 лютого 2022 року, зарахувавши до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказував, що суддею не взято до уваги доводи сторони захисту щодо застосування ст..69 КК України при винесенні рішення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , 29 вересня 2021 року, близько 10 год. 00 хв., знаходячись поблизу території Роменського ринку за адресою: Сумська область, м. Ромни, площа Базарна, 2, помітив торгівельний ряд, на якому знаходився товар, а саме спідня білизна, шкарпетки, шарфи, головні убори, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 . В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що власник майна (продавець) знаходиться поряд, розуміючи протиправний характер своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме шапкою та бафом, взявши їх до рук та не розрахувавшись почав рух від торгівельного ряду в невідомому напрямку.

ОСОБА_9 , помітивши злочинні дії ОСОБА_8 , почала кричати для припинення протиправних дій з боку останнього та бігти за ним.

ОСОБА_8 , усвідомивши, що його злочинні дії помічені сторонніми особами та розуміючи протиправність своїх дій, не зупиняючись, продовжив тікати з місця в викраденими речами, тим самим відкрито заволодів ними.

Своїми діями ОСОБА_8 , згідно з висновком експерта № СЕ-19/119- 21/11522-ТВ від 07.10.2021, заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 193 грн..

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили застосувати ст.69 КК України, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і прокурором вирок суду в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені, яке обвинувачений та його захисник вважали суворим та вбачали підстави для його пом`якшення шляхом застосування до нього ст..69 КК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_8 належним чином враховував обставини які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання, судом першої інстанції не встановлено.

При призначенні покарання судом належним чином враховано те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив кримінально-карану діяльність, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, вчинив злочин через 1 місяць після звільнення з місць відбування покарання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2019 року внаслідок вживання алкоголю, розлучений, не працює, має дитину віком 11 років, має незадовільну характеристику з місця проживання.

Враховуючи вищенаведені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та особу обвинуваченого, виходячи зі змісту загальної та спеціальної превенції, яка має на меті попередження вчинення нових злочинів та перевиховання засудженого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування відносно нього положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Судом першої інстанції встановлено обставини, що пом`якшують покарання, але цих обставин недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за що йому призначалась реальна міра покарання. Разом з тим, з моменту винесення відносно нього останнього вироку 31.03.2020 року ОСОБА_8 29.09.2021 року вже вчиняє інше кримінальне правопорушення, пов`язане з відкритим заволодінням чужого майна, що аж ніяк не вказує на його бажання виправлятись та припинити вчиняти кримінальні правопорушення.

З вироку суду вбачається, що за інкримінований йому злочин за ч.2 ст.186 КК України суд призначив йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, що є мінімальним за санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Тому посилання обвинуваченого як на підстави застосування відносно нього положень ст..69 КК України та призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті інкримінованого злочину, колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.06.2022 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4