Провадження № 1-кп/202/205/2023
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № № 0000307 від 13.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Сергіївка Слов`янського району Донецької області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, офіційно не одруженому, пенсіонеру, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування під вартою ризики не зменшились, а тому застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, вважав що є підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, у зв`язку із зменшенням ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду..

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування .

Підставами обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачуються, яке відносяться до категорії особливо тяжкого. Також суд ураховує, що обвинувачений перебуваючи на волі, може безперешкодно переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про: доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, та передбачених п.1ч.1 ст. 177 КПК переховування від суду, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжують існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, тому підстави для обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, а обрання саме такого запобіжного заходу є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд вважає недоцільним визначати йому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

ОСОБА_5 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 06.04.2023 року, включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий: ОСОБА_6