Провадження № 1-кп/522/1605/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003192 від 17.06.2019 р. відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка, Одеської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року за ч. 1 ст. 185 ч. 4 ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

встановив:

Так, 17.06.2019 року, близько 09:00 год., ОСОБА_3 , перебував біля «Кредит Маркет» за адресою: вул. Катериниська 87 у Приморському районі м. Одеси, де побачив припаркований мопед марки «Сузукі Адрес 100» чорно-білого кольору, який знаходився на паркові «Кредит Маркет» біля магазину «АТБ» за адресою: вул. Катериниська 87. Після чого у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння вище вказаним транспортним засобом.

Перебуваючи за вказаною адресою, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_3 , підійшов до мопеду марки «Сузукі Адрес 100», вартістю 20.000 гривень, що належить ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взявши вище вказаний мопед обома руками за кермо мопеду, таким чином підозрюваний взяв під контроль вище вказаний транспортний засіб. Після чого за допомогою фізичної сили рук та ніг ОСОБА_3 зафіксувавши його у вертикальному положенні, почав котити його в бік вул. Мечникова. Після чого по вул. Мечникова ОСОБА_3 , сівши за кермо вище вказаного транспортного засобу почав котити його за допомогою фізичної сили ніг в бік вул. Пантелеймонівської в м. Одесі, та зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 25 000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро кається у вчиненні інкримінованого злочину, підтвердив обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та надав наступні покази.

Обвинувачений суду пояснив, що він у початку літа 2019 року побачив у центрі міста Одеса припаркований мопед і у нього виник умисел на незаконне заволодіння мопеду, після чого він підійшов до мопеду, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв мопед обома руками за кермо та за допомогою фізичної сили рук та ніг зафіксувавши його у вертикальному положенні і почав котити, після чого зник з місця вчинення злочину.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 289 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.

Одночасно ОСОБА_3 зазначив, що докази його вини добуті під час досудового розслідування визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Визнання вини ОСОБА_3 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином та особу обвинуваченого.

У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, щире каяття.

Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання у межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, з огляду на ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, зарахувавши при цьому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року, суд вважає, що ОСОБА_3 остаточне покарання має бути призначено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року.

Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Крім того, враховуючи, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає відсутність підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, під час досудового розслідування експертизи не проводились, у зв`язку з чим відсутні витрати на залучення експертів.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що були підставою для обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 08.07.2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк відбутого покарання призначеного за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року, з 08.07.2019 року по день набрання зазначеного вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речові докази компакт диск, відповідно до постанови про визнання речових доказів від 12.07.2019 року - залишити та зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: