Справа № 309/1136/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/327/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04.05.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, з повною середньою освітою, одружений, несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 12000 (дванадцять тисяч) грн матеріальної та 10000 (десять тисяч) грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн витрат на правову допомогу
Речовий доказ диск DVD - R, ємкістю 4.7 Gb, ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 19.08.2020 біля 21 год, знаходячись на території танцполу, неподалік від столиків, у ресторані «Мараморош», що в селі Сокирниця по вул. Головній, під час розмови з ОСОБА_9 , раптово, на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, наніс декілька ударів рукою зажатою в кулак в обличчя, а саме в область щелепи ОСОБА_9 . Внаслідок чого ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден, подряпин, синців, які потягли за собою розлад здоров`я не більше 6-ти днів та згідно висновку судово-медичної експертизи № 197 від 20.08.2020 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Також протиправними діями ОСОБА_6 спричинено ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: скальпованої рани ІІ пальця правої кисті, перелому коронкової частини на верхній щелепі зліва 1-го та 3-го зубів, повного видалення 2-го зуба на верхній щелепі зліва, перелому коронкової частини на верхній щелепі справа 1-го зуба та похитування 2-го зуба на верхній щелепі справа, що потягли за собою розлад здоров`я

-2-

більше 6-ти днів, але менше 21 дня і відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 197 від 20.08.2020 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 01.06.2021 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений зазначає про незаконність та необґрунтованість вироку щодо нього, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного вироку, призначено покарання, яке за станом здоров`я він виконати не зможе. Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , причому остання є дружиною потерпілого, тобто зацікавленою особою та показала, що він наносив потерпілому удари в щелепу. Разом з тим, такі висновки суду не відповідають фактичним показанням, які були надані потерпілим та вказаним свідком в ході судового розгляду, оскільки ні сам потерпілий, ні свідок ОСОБА_10 не могли конкретно вказати ні кількість, ні механізм спричинення ударів, а також вказати точне місце, де ці удари були нанесені, їхні показання містять істотні суперечності та розбіжності, які залишено поза увагою судом. Також звертає увагу на те, що з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_9 , який підійшов до столика, де в той час перебував він, що узгоджується як з його показаннями, і показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та суперечить показанням потерпілого. З цих підстав вважає безпідставним висновок суду про узгодженість між показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , до того ж вказані суперечності та розбіжності дають підстави для сумнівів у правдивості цих показів, які, ще й окрім іншого, не узгоджуються з показами інших свідків, що також залишилось поза увагою суду. В свою чергу вважає невірним висновок суду про неправдивість його показань, яким суд безпідставно надав критичну оцінку. Суд у вироку безпідставно зробив висновок про те, що на відеозаписі за 19.08.2020 зафіксовано, як особа в чорній майці із статурою обвинуваченого наносить комусь удари, оскільки через погану якість зображення, не видно самого факту нанесення якихось ударів, про що було наголошено суду. Суд не мав права на підставі відеозапису проводити будь-яке впізнання особи, тим більше за відсутності потерпілого в судовому засіданні. Окрім того, зазначає, що не міг за встановлених судом обставин о 21 год 19.08.2020 спричинити потерпілому тілесні ушкодження, оскільки за свідченнями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 станом на 21 год був відсутній у ресторані «Мараморош» та перебував вдома. Вважає неналежним і недопустимим доказом його винуватості відеозапис, оскільки такий вилучено не на законних підставах, так як долучений до матеріалів кримінального провадження відеозапис не містив жодної інформації, що було обумовлено технічною помилкою, в наступне судове засідання прокурором надано новий технічний носій, який речовим доказом не визнавався і в який спосіб був вилучений даний відеозапис залишилось не з`ясованим. Також у протоколі перегляду відеозапису від 01.03.2021, на який посилається суд першої інстанції, зазначено про наявність події, яка мала місце 19.08.2021, хоча фактично подія, по якій йому пред`явлено обвинувачення, відбувалась 19.08.2020. Окрім того, обвинувачений вказує про нечіткість висновку експерта № 197 від 26.08.2020 з тих підстав, що експертом не розмежовано причини виникнення тілесних ушкоджень, які могли виникнути в тому числі й при падінні тіла та залишилось не встановленим як і за яких обставин потерпілим ОСОБА_9 отримано всі тілесні ушкодження. Також зазначає про його перебування в стані необхідної оборони через здійснення нападу на нього потерпілим ОСОБА_9 і його дії були направлені на відвернення протиправних дій потерпілого, під час якої ОСОБА_9 могло бути
-3-

спричинено легкі тілесні ушкодження. Окрім того, зазначає про безпідставне стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної шкоди, оскільки така не доведена жодним доказом. Також вважає про необґрунтоване стягнення на користь потерпілого й моральної шкоди, оскільки судом при визначенні розміру відшкодування не враховано його матеріальний стан, а також наявність інвалідності в нього та його дружини. Окрім іншого, обвинувачений вважає, що призначене йому судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, при цьому, судом не враховано стан здоров`я, наявність інвалідності ІІІ групи, позитивної характеристики, відсутність судимості, а також те, що внаслідок нещодавно перенесеного хірургічного втручання він не в змозі виконувати роботи, пов`язані з фізичним навантаженням, що унеможливить виконання покарання у виді громадських робіт.
Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого, його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, промову прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

-4-

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку відповідають фактичним обставинам і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнав та показав, що він із жінкою, донькою, внучкою і свахою приїхали в ресторан «Мараморош» і сіли біля танцполу. Дівчата пішли танцювати. В цей час до нього підійшов ОСОБА_9 і почав щось говорити, він не розумів що той говорить та проігнорував його. Потім знову підійшов. Він пішов до свого столика, і тут ззаду на нього хтось напав. Це було десь за 1,5 м від його столика. Він почав відбиватися і відштовхнув ту особу. Кум ОСОБА_9 теж підбіг і попросив пробачення, бо потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, після чого вони відійшли. Через 10 хвилин ОСОБА_9 вибіг з кущів і хотів нанести йому удар, однак він його відштовхнув. Їх компанія вирішила піти додому, викликали таксі, яке приїхало десь через 10-15 хв., вони сіли і поїхали. Ствердив, що лише відмахувався від ОСОБА_9 , коли той напав на нього ззаду. У другий раз він відштовхував ОСОБА_9 у груди. При цьому ОСОБА_9 не падав від цього на землю. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 він не бачив. Він не звертався до медичного закладу з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень. Алкоголю він не вживав, поліції не дочекався, бо не знав, що її взагалі викликали. Вдома він був десь о 19 год 45 хв.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, на підтвердження його винуватості суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я підтверджена наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 стверджується, що 19.08.2020 він відпочивав в ресторані «Мараморош», куди приїхали близько 15-16 години. Вони сиділи зліва від майданчику, а компанія обвинуваченого через танцпол справа. Вони пішли танцювати на танцпол. Обвинувачений ОСОБА_6 не танцював, був п`яний та почав до нього чіплятися, вдарив його і вибив зуби, після чого викликав поліцію. При цьому жінка ОСОБА_6 просила залишити обвинуваченого, бо коли він п`яний то такий є. Зазначив, що точно не пам`ятає кількості ударів, оскільки з того часу пройшов майже рік. У результаті ударів йому вибили три зуби, також були наявні подряпини. Точно не пам`ятає як проходив конфлікт. Пам`ятає, що підходив до столика ОСОБА_6 для з`ясування того, що сталося, однак не пам`ятає, що було біля столика та в чому був одягнутий він та ОСОБА_6 .
Показаннями свідка ОСОБА_10 стверджується, що вони з потерпілим приїхали в ресторан «Мараморош» після обіду, близько 16 год. Сіли за столик, навпроти сидів ОСОБА_6 з компанією і почав криво дивитися на них. На танцполі ОСОБА_6 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 і почав щось йому говорити. Потім ще декілька разів підходив. Потерпілий розізлився і підійшов до їх столика де ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження. ОСОБА_9 в той день вживав алкогольні напої, однак не поводився неадекватно. Удари ОСОБА_6 наносив біля стола, при цьому якоїсь границі танцполу не було, однак це сталося за межами танцювального кругу. Бив у щелепу та зуби, скільки ударів наніс не пам`ятає, було багато крові. Власник ресторану під`їхав коли приїхала

-5-

поліція, і на той час обвинуваченого ОСОБА_6 вже не було. У ОСОБА_9 не було тілесних ушкоджень коли вони приїхали в ресторан, і такі ушкодження появилися після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Також не бачила щоб ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Після виклику поліції вона приїхала десь через годину, а ОСОБА_6 зразу з компанією залишив ресторан.
Свідок ОСОБА_13 показав, що 19.08.2020 у ресторані «Мараморош» була бійка між двома чоловіками. Він у той час знаходився у барі, а бійка була на вулиці, на танцполі. Коли вийшов з бару, то бійки вже не було. Чоловік, який викликав поліцію кричав, що йому вибили два зуби. Також ствердив, що там були дві компанії, в одній чоловік і декілька жінок, а в другій дві пари. Коли вийшов, то обвинувачений ОСОБА_6 там був, а другий чоловік був без майки, стояв трохи далі, кричав, був у стані сп`яніння. Також пам`ятає, що той чоловік на танцполі вів себе зухвало, спілкувався на підвищених тонах, кричав та чіплявся до людей.
Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_14 показав, що 19.08.2020 самого конфлікту він не бачив, йому повідомили про якусь штовханину. Він лише бачив, що ОСОБА_9 без майки, проривався до ОСОБА_6 . Він не бачив якихось тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та щоб хтось наносив йому удари. ОСОБА_6 поїхав додому набагато раніше, а ОСОБА_9 ще довго бігав по ресторану та шукав ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_15 показала, що 19.08.2020 вона бачила бійку між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 . Хто точно кого бив вона не бачила. Якихось тілесних ушкоджень не бачила. Потім хтось викликали поліцію. На ОСОБА_9 одразу тілесних ушкоджень не бачила, а лише потім, коли той підійшов до бару, то сказав, що йому вибили зуби, вона бачила на ньому кров. Сама бійка відбувалась ближче до столика ОСОБА_6 . Компанія потерпілого сиділа в ресторані зранку, а компанія ОСОБА_6 прийшла під вечір. Крім ОСОБА_6 та ОСОБА_9 участі у бійці ніхто не приймав. ОСОБА_9 заходив у бар після приїзду поліції і швидкої та шукав зуби на території закладу.
Допитана в судому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що подію, яка відбулась у ресторані 19.08.2020, вона застала наприкінці та бачила лише швидку й ОСОБА_9 в крові.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілого та свідків, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.08.2020, ОСОБА_9 звернувся із заявою про те, що 19.08.2020 близько 21 год в с. Сокириниця по вул. Центральній у ресторані «Мараморош, невідома особа чоловічої статі наніс йому численні тілесні ушкодження, а саме вибив зуби.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 197 від 26.08.2020, при судово-медичній експертизі ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: садно-подряпина нижньої губи справа, шиї по задній поверхні, правого плеча по передньо-внутрішній поверхні; синець лівої бокової поверхні черева. На ІІ палець правої кисті накладено бинтову пов`язку. Відмічається перелом коронкової частини на верхній щелепі зліва 1-го та 3-го зубів, повне видалення 2-го зуба на верхній щелепі зліва. Відмічається перелом коронкової частини на верхній щелепі справа 1-го зуба та похитування 2-го зуба на верхній щелепі справа. Згідно довідки травмпункту, заповненої на його ім`я встановлено діагноз: «Травматичне видалення /2 та перелом 1/13 зубів. Скальпована рана ІІ п. правої кисті. Садна тулуба підпахвової ділянки, лівого плеча підборіддя». Згідно довідки стоматолога на його ім`я встановлено діагноз: «Забій нижньої щелепи зліва. Перелом коронки зуба /3 з /1 з 1/з. Вивих 2/з». Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дій тупих твердих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак сторонньої особи з послідуючим падінням тіла на тверді підлеглі покриви підлоги, що діяли по механізму

-6-

удару та тертя-ковзання і вкладаються в час події, яка мала місце 19.08.2020. Тілесні ушкодження у вигляді саден-подряпин, синців, потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді: скальпованої рани ІІ пальця правої кисті, перелому коронкової частини на верхній щелепі зліва 1-го та 3-го зубів, повного видалення 2-го зуба на верхній щелепі зліва, перелому коронкової частини на верхній щелепі справа 1-го зуба та похитування 2-го зуба на верхній щелепі справа, потягли за собою розлад здоров`я більше 6 днів, але менше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можна припустити, що мала місце не менше як 6-ти кратна дія травмуючих предметів.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту судовий експерт ОСОБА_17 з приводу вказаного експертного висновку пояснив, що тілесні ушкодження виникли внаслідок 6-кратної дії травмуючих предметів, якими могли бути кулаки сторонньої особи. Тілесні ушкодження вказані у висновку експерта виникли саме від ударів. Падіння тіла не розглядалося як можлива причина їх виникнення, позаяк такі тілесні ушкодження не характерні падінню тіла. Садна подряпина на шиї могла виникнути у процесі боротьби або від цепочки. Рана пальця також внаслідок боротьби, однак не виключається її отримання при нанесенні самим потерпілим ударів. Також експерт повністю виключив можливість виникнення тілесних ушкодження, вказаних у висновку експерта, від падіння тіла та удару у виступаючі поверхні.
Згідно протоколу перегляду відеозапису від 01.03.2021, оглянуто відеозапис камери спостереження, що розташована із внутрішньої сторони ресторану «Мараморош», що в АДРЕСА_2 . При перегляді відеозапису встановлено, що 19.08.2020 на 1.33.05, фактичний час з камери відеоспостереження 20:31:57, видно як особа чоловічої статі, знаходячись на танцювальному майданчику, одягнута в футболку чорного кольору, джинси, та чорних кросівках, розмовляє з групою осіб, тоді на 1.34.51 відеозапису, фактичний час з камери відеоспостереження 20:32:48, видно як в правому нижньому куті камери відеоспостереження починається бійка між невідомими особами чоловічої статі, яких було близько 3-х осіб, після чого, дані особи на 1.35.19 зникають з кута зору камери відеоспостереження, після чого на 1.35.39, фактичний час з камери відеоспостереження 20:33:36, в правому куту камери повертається невідома особа чоловічої статі, яка одягнута в чорну футболку, та розмовляє з двома невідомими особами жіночої статі.
В судовому засіданні було проглянуто відповідний відеозапис з камери відеоспостереження і інформація зафіксована на ньому у повній мірі відповідає змісту протоколу перегляду відеозапису від 01.03.2021. При цьому сам конфлікт відбувся у нижньому куті камери відеоспостереження, і всіх учасників конфлікту на ньому не зафіксовано. Однак на відеозаписі зафіксовано як особа, у чорній майці, із статурою обвинуваченого ОСОБА_6 , і як визнано учасниками кримінального провадження під час перегляду відеозапису, наносить комусь удари. Також за клопотанням прокурора, було проглянуто фрагмент відеозапису з часом камери приблизно 20:20:00, на якому зафіксовано як ОСОБА_6 підходить до ОСОБА_9 на танцполі, і щось йому говорить.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.03.2021 ОСОБА_9 впізнав особу за зовнішніми ознаками - за статурою та рисами обличчя, на фото № 3, якою згідно довідки до протоколу є ОСОБА_6 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2021 ОСОБА_10 впізнала особу за зовнішніми ознаками за рисами обличчя, на фото № 2, якою згідно довідки до протоколу є ОСОБА_6 .

-7-

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч та, оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому доводи обвинуваченого, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.
Колегія суддів визнає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_6 та наявності суперечностей в показах потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , оскільки ці розбіжності не спростовують висновків суду щодо фактичних обставин правопорушення та стосуються особистого сприйняття обставин потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 . Показання потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму, способу спричинення йому тілесних ушкоджень, які були виявлені у нього, узгоджуються з висновком експерта, який встановив, що ушкодження у ОСОБА_9 виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки. Ці ж обставини підтвердив в судовому засіданні експерт та виключив можливість виникнення тілесних ушкодження, вказаних у висновку експерта, від падіння тіла та удару у виступаючі поверхні.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив показання свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_6 не наносив удари ОСОБА_9 , оскільки саме потерпілий поводився неадекватно та напав на ОСОБА_6 , а той лише відштовхував його, оскільки такі не узгоджуються з висновком експерта щодо механізму отримання ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо оцінки наявних у матеріалах провадження доказів такими, що відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення та не виявила в ході апеляційного розгляду суперечностей, які впливають на обсяг, суть та зміст встановленого обвинувачення.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а тому судом показання вказаних свідків обґрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
До того ж підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказані свідки давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.

-8-

При цьому, колегія суддів враховує те, що обвинувачений в поданій апеляційній скарзі, а також під час апеляційного розгляду його захисник, не заявляли клопотань про дослідження доказів на підтримання доводів апеляційної скарги.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи спосіб, характер та локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, наявність конфлікту між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 , показання всіх свідків кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за наявності об`єктивних даних, які підтверджують показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

З приводу посилання сторони захисту на нечіткість висновку експерта № 197 від 26.08.2020 оскільки експертом не розмежовано причини виникнення тілесних ушкоджень, які могли виникнути при падінні тіла, то допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 повністю виключив можливість виникнення тілесних ушкодження, вказаних у висновку експерта, від падіння тіла та удару у виступаючі поверхні. При цьому, у висновку експерта дано чіткі відповіді на всі питання, які мають значення для даного кримінального провадження, а саме вид та ступінь тяжкості виявлених тілесних ушкоджень, причини їх виникнення та те чи вкладаються вони в час подій 19.08.2020. А отже обставини, на які посилається сторона захисту, не є підставою для визнання висновку експерта неналежним чи недопустимим доказом і не ставлять такий висновок експерта під сумнів.
При цьому колегія суддів констатує, що жодних клопотань про необхідність проведення комплексної судово-медичної експертизи стороною захисту не заявлялось, у зв`язку з чим доводи про її безпідставне не призначення судом першої інстанції, за відсутності відповідного клопотання, слід визнати необґрунтованими.
Посилання обвинуваченого та захисника на відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, оскільки він лише оборонявся від потерпілого, суперечать матеріалам провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідної оборони, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б необхідної шкоди для припинення посягання.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають оцінюватися на загальних підставах.
Як визнав сам ОСОБА_6 , він не звертався з цього приводу по медичну допомогу, наявність відповідних тілесних ушкоджень не зафіксована, а отже відсутні підстави стверджувати, що можливі дії ОСОБА_9 могли досягти того мінімального ступеня загрози для ОСОБА_6 , внаслідок чого він міг перебувати у стані необхідної оброни.
-9-
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі перегляду відеозапису від 01.03.2021 невірно відображено час події за участю потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , де замість 19.08.2020 зазначено 19.08.2021, є нічим іншим як механічною опискою, яка не свідчить про незаконність проведеної слідчої дії та не ставить під сумнів допустимість вказаного протоколу як доказу.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про неналежність і недопустимість як доказу його винуватості відеозапису з камер відеоспостереження, оскільки долучений прокурором в судовому засіданні технічний носій, речовим доказом не визнавався, є неспроможними, оскільки обвинувачений та його захисник не наводять доводів про те, яким чином цей факт вплинув на допустимість вказаного доказу, при тому що цей доказ вже був предметом оцінки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів виходить з того, що доказ може бути визнано недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
Оскільки сторона захисту не оспорює достовірність відображення на вказаному записі, а також факт визнання відеозапису з камери відеоспостереження за 19.08.2020 речовим доказом, то сам факт приєднання до матеріалів провадження копії цього відеозапису, зафіксованого на оптичному диску, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Крім того, колегія суддів констатує, що оптичні носії (компакт-диски) є оригінальними примірниками, адже копії відеозаписів, які розміщенні на компакт-дисках є документами у розумінні ч. 1 ст. 99 КПК України.
Дані відеозаписи, на думку колегії суддів, є похідним від інформації, що зберігається на відеокамері у вигляді файлів, а тому записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.
Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведено необхідну експертизу, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність належних доказів його вини у вчиненні інкримінованого злочину є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.
-10-

Також, приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги і те, що захисник-адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 не вказували на те, у чому саме полягали порушення кримінального процесуального закону при збиранні і оцінці доказів, зокрема: протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, висновку експерта, відеозапису від 19.08.2020 з камери відеоспостереження та протоколу перегляду відеозапису від 01.03.2021 та не вказували на недопустимість й недостатність їх як доказів, що доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого про недоведеність його вини в зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`я.
Твердження сторони захисту про упередженість судді під час розгляду кримінального провадження, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких належних обґрунтувань з цього приводу не наведено, відводи судді учасниками кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим та його захисником, не заявлялись, а тому сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді немає.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

-11-

Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.
З вироку вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального проступку та дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має інвалідність ІІІ групи.
Обставин, які згідно ст. 66-67 КК України, пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини у їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі, відсутність встановлених судом обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.
Жодних перепон, з передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, для призначення саме цього виду покарання, колегія суддів не вбачає і жодних доказів про неможливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт апеляційному суду не надано.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Потерпілим ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, у якому потерпілий ОСОБА_9 зазначає, що діями ОСОБА_6 йому було спричинено ушкодження здоров`я і на лікування ним було витрачено 12000 грн. Крім того йому завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру його немайнових втрат становлять 30000 грн, які просить стягнути з ОСОБА_6 .
При цьому визнано встановленим факт спричинення ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді скальпованої рани ІІ пальця правої кисті, перелому коронкової частини на верхній щелепі зліва 1-го та 3-го зубів, повного видалення 2-го зуба на верхній щелепі зліва, перелому коронкової частини на верхній щелепі справа 1-го зуба та похитування 2-го зуба на верхній щелепі справа. Відповідно до довідки приватного лікаря-стоматолога ОСОБА_19 від 08.04.2021, ним в період з 21.08.2020 по 22.09.2020 надавалася стоматологічна допомога з лікування та протезування зубів ОСОБА_9 . Загальна вартість робіт складає 12000 грн.
Доводи сторони захисту щодо неналежності як доказу вказаної довідки, з посиланням на те, що в ній не вказано кількість коронок та зубів, що були проліковано, суд зазначає, що хоча у довідці дійсно не конкретизовано які саме зуби, яка їх кількість були проліковані, та яка кількість протезів, пломб і в якому саме місці (в ротовій порожнині), були виготовлені та в подальшому протезовані потерпілому, водночас загальна інформація вказана у цій довідці повністю узгоджується з

-12-

висновком експерта № 197 від 26.08.2020 щодо характеру отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також з датою події правопорушення. Відтак підстав ставити під сумнів вказану довідку, як доказу який підтверджує здійснення лікування потерпілим тілесних ушкоджень нанесених йому обвинуваченим, суд не вбачає, у зв`язку з чим бере таку довідку до уваги.
Щодо посилання сторони захисту на відсутність квитанції на підтвердження оплати вказаних послуг, то такі слід визнати неспроможними, оскільки 01.12.2020 Верховна Рада Україна ухвалила Закон «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо лібералізації застосування реєстраторів розрахункових операцій платникам єдиного податку та скасування механізму компенсації покупцям (споживачам) за скаргами щодо порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій частини суми застосованих штрафних санкцій», яким відтерміновано до 01.01.2022 обов`язкове застосування РРО (ПРРО) для фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку ІІ та IV груп та обсяг доходу, яких протягом календарного року не перевищує граничного обсягу доходу, встановленого для І групи платників єдиного податку, але крім тих, які проводять діяльність у сферах з істотними ризиками ухилення від оподаткування.
З огляду на те, що станом на момент коли ОСОБА_9 проходив лікування, а також на момент видачі вказаної вище довідки, відповідний приватний стоматолог не зобов`язаний був застосовувати РРО (ПРРО) для фізичних осіб підприємців, а отже і видавати чеки, квитанції тощо, а тому твердження сторони захисту про безпідставне врахування судом положень вищевказаного Закону, слід визнати необґрунтованими, оскільки такі вимоги до вказаної категорії фізичних осіб підприємців не застосовувались.
Таким чином потерпілим ОСОБА_9 доведено, що ним на лікування витрачено 12000 грн., тому вказана сума шкоди обґрунтовано стягнута з обвинуваченого на користь потерпілого.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Поряд з тим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_9 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначив розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_6 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),
-13-

яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду, визначивши її у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при ухваленні законного і обгрунтованого вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 04.05.2022 щодо ОСОБА_20 ,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді