ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2786/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/59/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 15 ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000286 від 12.07.2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Миколо-Комишувата Красноградського району Харківської області, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, безробітний, розлучений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, визнаний винним та засуджений за частиною частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що у невстановлені слідством дату та час у ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел на протиправне заподіяння смерті своїй колишній дружині ОСОБА_10 .

З метою вчинення вищевказаних протиправних дій, 12.07.2021 (точний час досудовим слідством не встановлено) ОСОБА_7 прибув за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де став очікувати останню на сходовому майданчику біля вхідних дверей до її квартири.

12.07.2021, близько 07:10 годни, ОСОБА_10 , збираючись йти на роботу відчинила вхідні двері своєї квартири. В цей час ОСОБА_7 , побачивши перед собою останню, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті своїй колишній дружині ОСОБА_10 , маючи при собі заздалегідь заготовлений ніж, та використовуючи його як знаряддя вчинення злочину, наніс ОСОБА_10 один удар ножем в поперекову ділянку тіла справа. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 увірвавшись до квартири ОСОБА_10 , та вштовхнувши всередину останню, наніс їй ще два удари ножем в праву поперекову ділянку, а також один удар в ділянку задньої поверхні шиї, спричинивши останній колото - різану рану шиї та колоті рани тулуба, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, ОСОБА_7 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час нанесення ножем ударів ОСОБА_10 клинок вказаного ножа зламався.

Не погодившись з зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду, прокурор відмовився від поданної апеляційної скарги в порядку частини 1 статті 403 КПК України шляхом подачі відповідної письмової заяви.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить змінити йому статтю обвинувачення та ухвали справедливий вирок.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про відсутність в його діях умислу на вбивство та те, що він не мав жодного наміру позбавляти життя потерпілої та не бажав настання таких наслідків. Також обвинувачений вказує на відсутність жодних перешкод які б могли йому зашкодити довести вбиство до кінця, при наявності у нього умислу.

Обвинувачений вказує, що після розлучення, будинок, в якому вони проживали разом з дружиною, був розділений між ними навпіл. Колишня дружина йому завжди вказувала про те, що йому там нічого не належить. З 2021 року колишня дружина почала працювати заступником голови Красноградської міської ради, та з цього часу до нього почали надходитити дзвінки з невідомих операторів з погрозами та вимогами про його відмову від належної йому частини майна на користь дружини.

Також ОСОБА_7 посилається, що в його віці дуже важко влаштуватись на роботу, тому він домовився зі своїм знайомим про зустріч. 11.07.2021 року о 23:00 годині йому необхідно було приїхати до міста Красноград, де біля автовокзалу його мав забрати знайомий і вони разом повинні були поїхати домовлятися про працевлаштування. Оскільки знайомий не приїхав, він був у відчаї та зрозумів, що не має коштів навіть на автобус, досидівши до 6-00 ранку вирішив піти до колишньої дружини, щоб позичити кошти на дорогу додому. Прийшовши до району де проживає дружина, він зайшов на базарчик, де, виходячи з відти, знайшов ніж, підібрав його та поклав у сумку. Піднявшись до квартири дружини, йому знов зателефонував невідомий номер з погрозами, щоб він відмовився від своєї частини майна на користь дружини, та через декілька хвилин після дзвінка з квартири вийшла колишня дружина та сказала йому «що він тут забув».

Після слів колишньої дружини у нього стався нервовий зрив, та він, не розуміючи, що робить ударив ножем потерпілу, та заштовхавши її до квартири, наніс ще декілька хаотичних ударів ножем, та коли вона вже вибігла з квартири, він зрозумів, що накоїв. Пішовши слідком за потерпілою, хотів викликати їй допомогу та побачив, що до неї хтось іде, злякався та пішов в інший бік.

ОСОБА_7 зазначає, що шкодує про те що сталося та не заперечує проти відшкодування потерпілій визначеної судом суми моральної шкоди та вважає, що при призначені йому більш м`якого покарання він зможе відшкодувати заподіяну шкоду у більш короткий термін.

Крім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що відповідно до судово-медичної експертизи потерпілій були спричиненні легкі тілесні ушкодження. Також вказує на щиросердне каяття у скоєнному та відсутність наміру на вбиство.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2022 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним в інкримінованому злочині, вказував на відсутність у нього умислу на умисне вбивство колишньої дружини та вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження. ОСОБА_7 визнає факт нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, але не з метою вбивства, а внаслідок нав`язливої поведінки осіб чоловічої статті, які йому неодноразово телефонували від імені колишньої дружини.

Також захисник вказує на те, що фактичні обставини справи обґрунтовані лише на показах потерпілої та ще декількох осіб, що не були очевидцями події та мали неприязні стосунки з обвинуваченим. Інші докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження не підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину.

Захисник вважає, що докази, які долучені до матеріалів кримінального провадження, на думку суду та сторони обвинувачення свідчать про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України, є непрямими доказами та не свідчать про винуватість ОСОБА_7 у скоєному злочині та ставлять під сумнів існування наміру навмисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті потерпілій.

Також захисник вважає, що докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи та дослідженні судом першої інстанції в ході судового розгляду, свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України, є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх і необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо і разом в їх сукупності, свідчили б про вину підсудного у вчиненні саме інкримінованого злочину, а тому вирок суду необхідно скасувати та призначити новий судовий розгляд.

08 листопада 2022 до канцелярії Харківського апеляційного суду від потерпілої ОСОБА_10 надійшла заява, в якій потерпіла просить апеляційний розгляд проводити за її відсутності, але за участі її представника. Проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечує та просить відмовити у її задоволенні, апеляційну скаргу прокурора підтримує, просить її задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення із огляду на наступне

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , дійшов висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, згідно пред`явленого обвинувачення, надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 , які містять твердження про неповноту судового розгляду та недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України, на думку суду апеляційної інстанції мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду за участю сторін та яким надано обгрунтована, правова оцінка у оскаржуваному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України визнав частково, проти фактичних обставин справи не заперечував, однак вказав на відсутність у нього умислу на вбивство потерпілої та пояснив, що у вечері 11.07.2021 він приїхав до м. Красноград, так як йому пообіцяли роботу і він в цей вечір повинен був поспілкуватися з цього приводу. В цей вечір зустріч не відбулася і, так як дістатися до дому було нічим, він залишився в м. Красноград до ранку. Вранці з`ясувалося, що у нього немає коштів доїхати додому, він вирішив позичити гроші у своєї колишньої дружини. Проходячи повз торгівельного майданчику, він знайшов ніж, який поклав до своєї сумки. Коли він прийшов до помешкання потерпілої ОСОБА_10 , він піднявся на третій поверх та став чекати, так як йому було відомо, що колишня дружина близько сьомої години виходить на роботу. Коли він знаходився на сходовому майданчику, йому на телефон надійшов виклик від чоловіка, який і раніше йому неодноразово телефонував, почав вимагати переписати його дім, який знаходиться у сумісній власності з колишньою дружиною. Він дуже засмутився. Через деякий час двері відчинились і на порозі він побачив ОСОБА_10 . Він дістав з сумки ніж та наніс їй один удар ножем в поперекову ділянку тіла справа, після чого штовхнув її всередину квартири, а потім наніс ОСОБА_10 ще два удари ножем в праву поперекову ділянку та один удар в ділянку задньої поверхні шиї. Від вказаного удару клинок ножа зламався. Після чого ОСОБА_10 вибігла з квартири на вулицю. Він також вибіг на вулицю, де побачив колишню дружину, на одежі якої були плями крові, а сам пішов у іншому напрямку. Додав, що усі удари він наносив хаотично.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції на її спростування належним чином проаналізував і оцінив у вироку, визнавши достовірними зібрані у справі докази, якими і обгрунтував своє рішення.

Колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку доказах.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, відсутності умислу на скоєння ОСОБА_7 вбивства потерпілої та необхідності кваліфікувати дії обвинуваченого за частиною 2 статті 125 КК України суд апеляційної інстанції вважає, що вони є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка з якою погоджується і суд апеляційної інстанції. Зазначені доводи не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, проте повідомили суду про неприязнені відносини між обвинуваченим та потерпілою, які передували до вчиненого злочину, а також про поведінку ОСОБА_7 після вчинення ним злочину.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 вказала, що 12.07.2021, близько 07-10 години, вона, збираючись йти на роботу, відчинила вхідні двері своєї квартири,побачила на порозі колишнього чоловіка ОСОБА_7 , з яким у 2019 році розірвали шлюб. Нічого не кажучи ОСОБА_7 одразу наніс їй один удар ножем в поперекову ділянку тіла справа та штовхнув її до квартири. Вона почала прохати, щоб він припинив свої дії, але її колишній чоловік наніс їй ще два удари в правий бік. Вона схопила його за ліву руку, в якій знаходився ніж, і між ними почалася штовханина, в ході якої вони разом впали на підлогу в коридорі квартири. Під час боротьби ОСОБА_7 хапав її за шию та кричав, що він її все одно вб`є. Вона вирвалась та змогла підвестися з полу, після чого ОСОБА_7 також підвівся та одразу наніс їй один удар в ділянку шиї. Від вказаного удару ніж зламався та впав на підлогу. Після того, як ніж зламався ОСОБА_7 їй почав казати, що за скоєне вона його посадить, і щоб вона дала йому 200 гривень щоб він міг втекти від поліції. Вона пішла за своєю сумкою, яка залишилася біля вхідних дверей, та, скориставшись моментом, що колишній чоловік притупив пильність, вибігла на вулицю, щоб викликати поліцію. ОСОБА_7 вибіг слідом за нею та пішов в інший бік. Додала, що усі дії ОСОБА_14 сприймала я реальну загрозу своєму життю, вважала, що останній вирішив свої погрози про вбивство втілити в життя, дуже злякалася.

Окрім цього зазначила, що на протягом спільного життя ОСОБА_7 , коли випивав горілку, ставав дуже агресивним, руйнував у домі меблі та погрожував їй та сім`ї сина, які також мешкали з ними. Вона декілька разів писала заяви до поліції з приводу поведінки останнього, однак поліція забирала ОСОБА_7 до райвідділу і останній через декілька годин повертався до дому і в подальшому продовжував знущатися з членів сім`ї. Після розлучення в 2020 році їй запропонували роботу і вона переїхала до м. Красноград, де винаймала квартиру. Після того як вона переїхала до іншого міста, ОСОБА_7 неодноразово приїздив в м. Красноград, та коли вона поверталася додому, то перестрівав її, при цьому був з ножем та погрожував розправою, якщо вона не повернеться до нього. Напередодні 12.07.2021 ОСОБА_7 також приїздив до неї та був у стані алкогольного сп`яніння, але вона двері не відчинила, після чого останній погрожував їй розправою. Жодних спірних питань відносно домоволодіння в с. Миколо-Комишувата між ними не було, так як після розлучення, відповідно до рішення суду, вказане домоволодіння було розділене між ними в рівних долях.

Також потерпіла при огляді речового доказу, а саме ножа, в судовому засіданні показала, що це саме той ніж, який вона купувала, коли вони спільно проживали в будинку, який розташований в с. Миколо-Комишувата і який залишався в домоволодінні, в якому залишився мешкати обвинувачений ОСОБА_7 .

Із показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що вона є невісткою ОСОБА_7 . Спільно вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , близько 8 років, а на теперішній час вже близько року проживають з чоловіком ОСОБА_13 та дитиною окремо. За весь час проживання разом вона боялась за себе та дитину, так як не було жодного свята, щоб ОСОБА_7 не був на підпитку. Останній ніде не працював, а коли повертався додому у нетверезому стані завжди чіплявся до всіх. Погрожував ОСОБА_10 , а саме казав що вб`є її чи заріже, краще відсидить термін, але її живою не залишить. Дуже часто ОСОБА_7 приходив до неї і також погрожував, а останнім часом був весь час напідпитку та постійно погрожував, що спалить будинок.

ОСОБА_7 не вперше погрожував ОСОБА_10 ножем. Так двічі погрожував у 2018 році, і завдяки тому, що їх син ОСОБА_13 був вдома, то він встиг вихватити у нього ніж. Третього разу в 2019 році після погроз він біг по вулиці з ножем за ОСОБА_10 . Вона завжди телефонувала сусідам і вони допомагали угамувати ОСОБА_7 . Іноді вони всі тікали з дому поки останній не заспокоїться. Декілька разів викликали поліцію, після приїзду якої ОСОБА_7 забирали, але через дві три години він був уже вдома.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_7 є його батьком, а ОСОБА_10 матір`ю. ОСОБА_7 не вперше кидається з ножем на матір. Особисто при ньому двічі кидався з ножем на матір, але він забирав у нього ніж, а третій раз біг з ножем за матір`ю по вулиці. Він часто вживав алкогольні напої, ніде і ніколи не працював. У батька весь час була нав`язлива ідея їм усім помститися, але вони не розуміли за що. Особливо він чіплявся до матері, але жодного приводу остання не давала.

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у:

- довідці про освідування особи з метою виявлення слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет КНП «Красноградського ЦРЛ» від 12.07.21 з якої вбачається, що у ОСОБА_10 в ході освідування були виявлені ушкодження у вигляді колото різаної рани шиї справа та поперекової ділянки тіла;

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.07.2021 з якого вбачається, що 12.07.2021, близько 07-10 години, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 колото різану рану шиї та декілька колото різаних ран поперекової ділянки тіла;

- протоколі огляду місця події від 12.07.2021 та фото таблиці до нього з яких вбачається, що місцем огляду є квартира АДРЕСА_3 . В коридорі вказаної квартири виявлено фрагмент ножа (клинок) на поверхні якого є речовина бурого кольору, на відстані 4,6 метрів в коридорі на підлозі виявлено фрагмент ножа (руків`я) з полімерного матеріалу чорного кольору зі зламаним клинком. На відстані 52 см від вказаного руків`я ножа виявлено пляму речовини бурого кольору;

- постанові про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.07.2021 з якої вбачається, що були оглянуті та передані до камери зберігання речових доказів руків`я ножа з полімерного матеріалу чорного кольору зі зламаним клинком, фрагмент клинка ножа, джинси ТМ «Baron jn», футболка ТМ «Reach»;

- протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 13.07.2021 за участю ОСОБА_7 та захисника з якого вбачається, що при перегляді в судовому засіданні відеозапису, зробленого під час вказаної дії, ОСОБА_7 пояснив та показав механізм нанесення ударів ножем ОСОБА_10 , а саме 12.07.2021, близько 07-10 години, він приїхав до колишньої дружини ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , щоб поговорити. Він чекав біля дверей її квартири, а коли ОСОБА_10 відкрила двері квартири та почала виходити, він одразу ж наніс їй один удар ножем в поперекову ділянку тіла справа. Після чого, штовхнувши її усередину квартири, наніс ОСОБА_10 ще два удари ножем в праву поперекову ділянку, а також один удар у ділянку задньої поверхні шиї. Від вказаного удару клинок ножа зламався, а вони впали на підлогу в коридорі і між ними почалася штовханина, в ході якої ОСОБА_10 звільнилась та вибігла з квартири на вулицю, він також підвівся та вибіг на вулицю, зрозумівши що накоїв;

- висновоку судово-медичної експертизи № 12-14/66 КР/21 від 13.07.2021 з якого вбачається, що у ОСОБА_10 мають місце колота та різана рана задньої поверхні шиї, колото-різані рани передньої черевної стінки праворуч та правої поперекової ділянки, синець правої кисті. З приводу різаної рани шиї та колото-різаних ран тулуба проведена операція: первинна хірургічна обробка рани з накладенням швів;

- висновоку судово-медичної експертизи № 12-23/41 КР/21 від 01.09.2021 з якого вбачається, що у ОСОБА_10 мають місце різана рана задньої поверхні шиї, різана колота рана правої поперекової ділянки. Проведена первинна хірургічна обробка ран під місцевою анестезією, з накладенням швів на різану рану шиї та колото-різані рани черевної стінки. Діагноз: різана рана шиї, колоті рани тулуба. 13.07.2021 року проведено рентгенограмму правої кисті. Діагноз: забій і розтягнення в ділянці І п`ястково-фалангового суглобу правої кисті. 16.07.2021 року за вимогою хворої виписана з хірургічного відділення. Діагноз заключний клінічний: Різано-рвана рана шиї. Колоті рани тулуба. Забій та розтягнення в ділянці 1-го п`ястного фалангового суглобу правої кисті. По ступеню тяжкості рани з накладенням швів відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно п.п. 2.3.2 а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6. Всі інші ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6 ;

- висновоку судово-імунологічної експертизи № 14/1589-Дм/21 від 14.08.2021 з якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_10 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На платті (об`єкт №№1-10), вилученому 12.07.2021 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , (об`єкт №4) знайдена кров людини і виявлений антиген А, а в об`єктах №№1, 3, 6, 8 і ізогемаглютинін анти-В. Походження цієї крові від людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, якою є потерпіла ОСОБА_10 , не виключається;

- висновоку судово-імунологічної експертизи № 14/1590-Дм/21 від 13.08.2021 з якого вбачається, що кров ОСОБА_10 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На джинсових брюках (об`єкти №№1, 4-6, 9), вилучених під час затримання ОСОБА_7 , виявлена кров людини групи А з з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається;

- висновоку судово-імунологічної експертизи № 14/1588-Дм/21 від 06.08.2021 з якого вбачається, що кров ОСОБА_10 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. В змиві з підлоги квартири, вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , (об`єкт №1), виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається;

- висновоку судово-імунологічної експертизи № 14/1587-Дм/21 від 05.08.2021 з якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_10 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В;

- протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 20.09.2021 з яого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 10.09.2021 в КНП «Красноградська ЦРЛ» була вилучена медична картка стаціонарного хворого (форма № 003/0) на ім`я ОСОБА_10 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту та фото таблиці від 21.07.2021 за участю ОСОБА_10 , відповідно до якого остання пояснила та показала механізм нанесення ударів ножем ОСОБА_15 , а саме 12.07.2021, близько 07-00 години, коли вона виходила зі своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , її колишній чоловік ОСОБА_15 , який в той час знаходився на сходовому майданчику, одразу наніс їй один удар кухонним ножем, який тримав в лівій руці в поперекову ділянку тіла справа. Після чого штовхнув її всередину квартири і у них почалася боротьба в коридорі, під час якої ОСОБА_15 наніс їй ще два удари ножем в праву поперекову ділянку, а також один удар в ділянку задньої поверхні шиї, від вказаного удару клинок ножа зламався, через що ОСОБА_15 якось схаменувся, що дало їй змогу вибігти з квартири щоб покликати на допомогу;

- висновоку судово-імунологічної експертизи № 14/1591-Дм/21 від 14.08.2021 з якого вбачається, що кров ОСОБА_10 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На тенісці ТМ «Reach» (об`єкт №1), вилученій в ході затримання ОСОБА_7 , знайдена кров людини і виявлений антиген В. Походження цієї крові від людини групи В з ізогемаглютиніном анти-В, не виключається. Від потерпілої ОСОБА_10 ця кров походити не могла;

- висновоку судово-медичної експертизи № 15-12/675-Ц/Дм2021 від 01.09.2021 з якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_7 відноситься до групи А(II) з ізогемаглютиніном анти-В. При проведені судово-медичної експертизи клинку, вилученого з підлоги у коридорі квартири за адресою: АДРЕСА_2 , знайдені сліди крові людини. При серологічному досліджені виявлено антиген А. Встановити статеву приналежність слідів крові не виявилося можливим у зв`язку з вкрай малою кількістю клітинних елементів крові. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові А(II) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від потерпілої;

- висновоку судово-медичної експертизи № 12-23/50 КР/21 від 27.09.2021 з якого вбачається, що згідно медичної карти стаціонарного хворого КНП «Красноградської ЦРЛ» № 3114 на ім`я ОСОБА_10 , відомо, що 12.07.2021 року о 07- 48 годині остання каретою швидкої допомоги доставлена до приймального відділення з діагнозом: різана рана задньої поверхні шиї, різана колота рана правої поперекової ділянки. Проведена первинна хірургічна обробка ран під місцевою анестезією з накладенням швів на різану рану шиї та колото-різані рани черевної стінки. Діагноз: різана рана шиї, колоті рани тулуба. 13.07.2021 року проведено рентгенограмму правої кисті. Діагноз: забій і розтягнення в ділянці І п`ястково-фалангового суглобу правої кисті. 16.07.2021 року за вимогою хворої виписана з хірургічного відділення. Діагноз заключний клінічний: Різано-рвана рана шиї. Колоті рани тулуба. Забій та розтягнення в ділянці 1-го п`ястного фалангового суглобу правої кисті.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, які мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки.

Поряд з цим судом першої інстанції встановлено, що умисел ОСОБА_7 був направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки цілеспрямованість та характер його дій, які були послідовними та заздалегідь спрямованими, а саме, обвинувачений завчасно приїхав з іншого населеного пункту до місця мешкання потерпілої, маючи при собі заздалегідь заготовлений ніж, та чекаючи останню на сходовому майданчику, достовірно знаючи, що остання буде в цей час виходити на роботу, дочекавшись потерпілу, одразу наніс їй один удар ножем в поперекову ділянку тіла справа. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 штовхнув її всередину квартири, тим самим обмеживши її дії та позбавивши можливості покликати на допомогу, наніс їй ще два удари ножем в праву поперекову ділянку, після чого, наніс один удар в ділянку задньої поверхні шиї, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час нанесення ножем ударів потерпілій клинок вказаного ножа зламався, і остання змогла вибігти на вулицю та покликати на допомогу.

Таким чином, вибір знаряддя злочину, кількість нанесення ножових поранень та обставини їх спричинення вказують на те, що ОСОБА_7 діяв з умислом на позбавлення життя потерпілої.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про наявність умислу обвинуваченого на вчинення вбивства свідчить його поведінка одразу після скоєння злочину, а саме не вчинення ним дій щодо порятунку життя потерпілої після нанесення ушкоджень, так як обвинувачений не викликав швидку медичну допомогу, а покинув місце злочину та переховувався від органів поліції до затримання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України, оскільки судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджені усі обставини вчинення злочину та надана належна оцінка доказам. Суд апеляційної інстанції вважає, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 .

Доводи захисника ОСОБА_8 про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України, мають суто суб`єктивний характер, пов`язаний з обраним способом захисту для уникнення від відповідальності засудженого.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого в частині правильності призначеного покарання та можливості його пом`якшення, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні більш суворого покарання.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог статтей 50,65 КК України.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до класифікації за статтею 12 КК України є особливо тяжким злочином, та відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Відповідно до пункту 6-1 статті 67 КК України, судом першої інстанції враховано наявність обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом міри покарання, яку належить призначити обвинуваченому.

Обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі інших обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Отже, доводи апелянта про можливість пом`якшення призначеного покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, є необгрунтованими, оскільки притягнення ОСОБА_7 до відповідальності вперше та його бажання відшкодувати спричинені збитки потерпілій, не знижують рівня суспільної небезпечності його дій.

Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, дійшов висновку, що суд першої інстанції об`єктивно встановив, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції належним чином враховані усі вищенаведені обставини, в тому числі, позиція потерпілої, яка наполягала на найсуворішому покаранні обвинуваченому, та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів, а апеляційна вимоги апелянта щодо призначення більш м`якого покарання, є суб`єктивною, оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений належним чином не обґрунтував, в зв`язку з чим таке пом`якшення покарання може позитивно вплинути на його виправлення. Натомість, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку за довадами апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: