Номер провадження: 11-кп/813/221/22
Справа № 509/1614/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000320 від 26 лютого 2020 року про застосування примусових заходів виховного характерувідносно

ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянка України, учениця Великодолинської НВК «Загальноосвітньої школи-гімназії І-ІІІ ступенів» Овідіопольського району Одеської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

суспільно небезпечне діяння якої підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 липня 2020 року було задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у вигляді: застереження; обмеження дозвілля у виді заборони залишати місце проживання: АДРЕСА_1 в період з 21:00 год. до 07:00 год. та встановлення особливих вимог до поведінки малолітньої, зокрема, покладення на неї обов`язку систематично відвідувати навчальний заклад, в якому вона навчається до отримання обов`язкової повної середньої освіти, не допускати пропусків навчання без поважних причин; передачі малолітньої ОСОБА_10 під нагляд її законного представника матері ОСОБА_12 , встановивши вказані обмеження та заходи виховного характеру до отримання ОСОБА_10 повної загальної середньої освіти.
Цивільний позов законної представниці малолітньої потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральних і матеріальних збитків задоволено частково та у відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнуто з законної представниці малолітньої обвинуваченої ОСОБА_12 на користь законної представниці малолітньої потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Оскаржуваною ухвалою встановлено, що 13 лютого 2020 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись біля мосту через річку Акаржанку на вул. Соборній в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, в ході сварки з малолітньою потерпілою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, зумовлених поширенням, на думку ОСОБА_10 з боку ОСОБА_8 неправдивих чуток та образ, з метою умисного спричинення останній тілесних ушкоджень, у присутності їхніх однолітків, вхопивши потерпілу за волосся, повалила її на землю, та сівши на потерпілу зверху, умисно нанесла їй множинні удари руками по обличчю та голові, спричинивши останній тілесні ушкодження у виді : одного садна тім`яної області зліва і двох саден тім`яної області справа, які не були небезпечними для життя, спричинили потерпілій скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів та згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За таких обставин протиправні дії малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність до вчинення суспільно-небезпечного діяння, кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції законний представник потерпілої малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу в частині часткового задоволення цивільного позову та постановити нову ухвалу, якою задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з законної представниці малолітньої обвинуваченої ОСОБА_12 на користь законної представниці малолітньої потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 18643,82 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції проігнорував додані до цивільного позову докази, які підтверджують розмір завданих збитків, а саме: пошкодження мобільного телефону та довідки лікаря, зазначивши, що вона є невстановленого зразка.

Висновок суду першої інстанції про те, що законний представник потерпілої не довела доцільність поїздок до м. Одеси, вважає необґрунтованим, оскільки у смт. Великодолинське та у смт. Овідіополь не має МРТ, а також психолог був обраний відповідно до потреб потерпілої.

Щодо завданої моральної шкоди, судом першої інстанції не було у повному обсязі враховано психологічний стан побитої дитини, яка не могла їсти цілий місяць та прокидалася від болю, а також нанесення психічного стресу потерпілій з огляду на сплановане побиття перед камерою та виставлення у мережу інтернет обвинуваченою.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував, що після цієї події потерпіла не змогла відвідувати школу, змінила свій звичний уклад життя, що позначилося на її психологічному стані.

Представник потерплої - адвокат ОСОБА_13 в судове засідання апеляційного суду призначене на 12 годину 08 грудня 2022 року не з`явилась, проте надіслала заяву, в якій просила провести апеляційний розгляд без її участі та без участі малолітньої потерпілої та її законного представника.

Апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст.405 КК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі потерпілої сторони.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілої та просили залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до статей 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Особливості кримінального провадження щодо неповнолітніх визначені Главою 38 КПК «Кримінальне провадження щодо неповнолітніх».

Відповідно до положень ст.498 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

В свою чергу, ст.105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті, можуть бути застосовані до неповнолітнього.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, а також особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії або бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України.

Відповідно до ч.2 ст.500 КПК судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та на законних підставах задовольнив клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаками діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги законного представника потерпілої в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про цивільний позов.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У даному кримінальному провадженні законною представницею малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , в порядку статей 127-129 КПК України, на стадії підготовчого судового засідання був пред`явлений цивільний позов, до законної представниці малолітньої правопорушниці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , який в подальшому був нею збільшений.

В остаточній редакції позову від 22 липня 2020 року законний представник малолітньої потерпілої просила стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином в сумі 18 643,82 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000 грн., який вона підтримала в підготовчому судовому засіданні, який частково визнала законний представник малолітньої обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_12 та її захисник, в частині відшкодування моральної шкоди на загальну суму 10 000 грн., яку вона вже сплатила на користь представниці малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , яка підтвердила факт отримання вказаних коштів, що підтверджується поштовою квитанцією серії ПН 55 від 24 червня 2020 року про переказ грошових коштів на суму 10 000 грн., про що було вказано у письмовому відзиві на позов.

Суд першої інстанції частково задовольнив вказаний позов, а саме стягнув з законної представниці малолітньої правопорушниці ОСОБА_10 ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині стягнення з законної представниці малолітньої обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_12 суми вартості мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 6A 2/16» в розмірі 2273,49 грн. за відсутності будь-яких належних та допустимих документальних доказів щодо знаходження у потерпілої ОСОБА_8 під час вчинення відносно неї злочину 13 лютого 2020 року вказаного мобільного телефону і відповідно, жодних доказів його пошкодження малолітньою обвинуваченою ОСОБА_10 на вказану суму його вартості.

Крім цього цивільним позивачем надано суду довідку невстановленої особи лікаря-невролога з листком-призначенням ліків на невстановленому Законом бланку (зразку) та без вказання ідентифікації пацієнта особи (П.І.Б.), яка звернулася до невстановленої медичної установи від 18 червня 2020 року, а також надано товарний чек на придбання ліків від 18 червня 2020 року, тобто, через 4 місяці після досліджуваних судом подій, які відбулися 13 лютого 2020 року.

З цих підстав суд першої інстанції правильно визнав вказані докази витрат на лікування неналежними, недопустимим та недостовірними, та не прийняв їх до уваги.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів необхідності звернення малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , до психолога, вартістю 800 грн., враховуючи, що консультативний висновок психолога датований 11 березня 2020 року, тобто через місяць після досліджених судом подій злочину, який мав місце 13 лютого 2020 року.

Позивачкою до суду не надано доказів (листок призначення лікарем) необхідності проходження малолітньою потерпілою МРТ, вартістю 1300 грн. та необхідності призначення лікарем потерпілій ОСОБА_8 певних ліків на суму 284 грн., а тому, фіскальний чек на суму 1300 грн. є неналежним доказом витрат саме для оплати вартості МРТ, враховуючи відсутність цільового призначення вказаних коштів, визначених лікарем відповідної категорії.

Також, представницею малолітньої потерпілої (позивачки) ОСОБА_9 суду були надані квитки для проїзду в міському електротранспорті та міському маршрутному таксі, номіналом по 5 грн., 7 грн. та 18 грн. кожний, на загальну суму 656 грн. без вказання населеного пункту, в якому були використані вказані квитки та маршруту, по якому було здійснено переїзд, у зв`язку з чим, суд першої інстанції також не взяв до уваги вказані докази як допустимі та належні.

Надані позивачкою квитанція на суму 350 грн. за проведення дуплексного сканування відділів сосудів від 29 червня 2020 року та чеків на придбання ліків на суму 963,45 грн., датованих 30.06.2020 р., 01.07.2020 р., 03.07.2020 р., 13.07.2020 р. суд першої інстанції також обґрунтовано не прийняв як належний доказ лікування та обстеження, з огляду на відсутність призначення (направлення) для вказаного дослідження відповідним лікарем та відсутність лікарського листа-призначення конкретних ліків, вказаних у чеках на їх придбання.

За таких обставин в задоволенні збільшеного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 18643,82 грн суд першої інстанції повністю відмовив і з правильністю такого рішенням погоджується апеляційний суд.

Крім того суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог законного представника малолітньої потерпілої про відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень.

На переконання апеляційного суду така сума моральної шкоди є справедливою та співрозмірною з моральними стражданнями понесеними її донькою ОСОБА_8 внаслідок вчиненого відносно неї злочину.

Оскільки моральна шкода в сумі 10 000 гривень вже була відшкодована представницею малолітньої правопорушниці ОСОБА_10 ОСОБА_12 , суд ухвалив стягнути з неї 5 000 гривень.

Апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині цивільного позову були належним чином обґрунтовані в мотивувальній частині оскарженої ухвали.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду слід залишити без змін.

Відповідно до приписів п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 липня 2020 року про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння якої підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4