Справа №760/5320/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2481/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

4 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за № 0000094 від 21.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2023 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, постановленою з грубим порушенням вимог міжнародного права та чинного національного законодавства. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у задоволенні клопотання про зміну їй запобіжного заходу на особисте зобов`язання.Крім того, обвинувачена вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора та продовжив їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Також вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а прокурором не надано жодних конкретних доказів щодо підтвердження їх існування. Зазначає, що судом не враховано її вік та стан здоров`я. Вважає, що в порушення вимог КПК України, суд першої інстанції упереджено та безпідставно надав правову оцінку пред`явленому їй обвинуваченню.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , який буде, на його думку, співрозмірним та забезпечить виконання покладених на неї обов`язків, з застосуванням засобу електронного контролю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що рішення суду про подовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою сформульовано в загальних рисах і містять повторювані фрази. Вважає, що суд першої інстанції не провів належну оцінку фактів, що мають відношення до питання про необхідність такого запобіжного заходу, на відповідному етапі розгляду, а прокурор не навів жодного підтвердження наявності жодного з ризиків. Також вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Крім того, захисник вважає, що судом не взято до уваги ти, що обвинувачена має постійне місце проживання за адресою : АДРЕСА_1 ; має міцні соціальні зв`язки, сестру, друзів та знайомих в наслідок довготривалого постійного проживання в м. Києві; на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання негативних характеристик немає;має поважний вік та слабкий стан здоров 'я.

Заслухавши думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченої та її захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченої та захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченої, характер та тяжкість злочину, який їй інкриміновано, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, те що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.

Судом першої інстанції враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої. Також судом враховано те, що обвинувачена не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Як вбачається з ухвали суду, судом першої інстанції встановлено, що рідна сестра обвинуваченої знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала. Крім того, з ухвали суду вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, зі змісту якого, обвинувачена на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгород, де в неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ризики на цей час продовжують існувати та є реальними.

Крім того, на думку колегії суддів, усвідомлення обвинуваченої тяжкості покарання, яке може їй загрожувати, свідчить про те, що остання, враховуючи її процесуальну поведінку, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст. 2 КПК України. Крім того ризик переховування від суду враховується судом у сукупності із ризиками вчинити інший злочин та перешкоджати кримінальному провадженню. Колегія суддів також погоджується із висновком, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади в зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році. Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченої, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного їй запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачена має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням її належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання обвинуваченої та захисника в апеляційних скаргах щодо наявності хронічних захворювань у обвинуваченої ОСОБА_7 , також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тим більше, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано відомості про стан здоров`я обвинуваченої, та зазначено, що виходячи із змісту інформації Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15.06.2022 року, стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує. Згідно відповіді № 681 від 02.08.2022 року з Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені обвинуваченою та захисником в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що судом не досліджувалось чи може бути до обвинуваченого застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд дослідив доводи сторони захисту про зміну забіжного заходу на більш м`який та знайшов їх необґрунтованими, так як не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченої про необхідність визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою, то апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а відтак відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, за вказаних обставин, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції обвинуваченою та її захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя