Справа № 944/4714/22
Провадження №1-кс/944/1139/22
про скасування арешту майна
28.12.2022 рокум.Яворів

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав.
Згідно ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Суд розглядає справу у відсутності власника майна на підставі наявних у справі доказів.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися.
З урахуванням заяви відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Дослідивши клопотання та надані матеріали кримінального провадження, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню із таких підстав.
Постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 29.09.2022 вищенаведені вилучені речі визнано речовими доказами у межах даного кримінального провадження.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо. Право власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Досудове розслідування здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, яким встановлена відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним щодо життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.
Санкція ч.2 ст.332 КК України передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 7 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певного діяльністю на строк до 3 років без конфіскації майна.
Як вбачається із наданих суду матеріалів, у ній відсутні відомості про причетність ОСОБА_3 як суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що мобільний телефон марки «HUAWEI», чорного кольору (IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 ), із sim-картою №1 НОМЕР_3 та sim-картою №2 НОМЕР_4 , який поміщено у спецпакет №SUD1039182 належить ОСОБА_3 .
Також, слідчим суддею встановлено, що дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_6 1957 р.н. постійно хворіє, має ряд тяжких захворювань, зокрема цукровий діабет, йому вкрай важливо постійно підтримувати з нею мобільний зв`язок. Таким чином, накладення арешту на мобільний телефон не лише обмежує права ОСОБА_3 , але й завдає йому незручності.
Слідчий суддя приймає до уваги покликання заявника про те, що відпала потреба у вказаному арешті мобільного телефону, оскільки жодних слідчих дій з вказаним майном не проводиться.
У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Як вбачається із ухвали слідчого судді від 03.10.2022, при накладенні арешту на вищевказаний мобільний телефон, слідчий суддя виходив з ризиків відчуження та необхідності збереження як речового доказу.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Поряд з тим, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, зважаючи на обставини справи, тривалість проведення досудового розслідування, що, в свою чергу, призводить до порушення права власника на користування телефоном, а також відсутність обставин, які б вказували, що у разі передачі вказаного майна його власнику, таке майно може бути знищене чи приховане, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні подальшого арешту майна в частині заборони користування таким його власником відпала.
Відтак, права та законні інтереси законного власника майна підлягають захисту із застосуванням належної правової процедури.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч.4 ст.173 КПК України, вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно з абз.2 ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає, що на даний час не змінилися підстави, наведені в ухвалі слідчого судді від 03.10.2022, досудове розслідування в кримінальному провадженні не завершено, обставини, які слугували підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження не змінилися, арешт на майно накладено обґрунтовано. Однак, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшої заборони законному власнику майна користуватися належним йому мобільним телефоном.
Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту в цій частині існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 2 КПК України, під час розгляду клопотання, надано не було.
Беручи до уваги, що законний володілець мобільного телефону просить повернути такий на відповідальне зберігання з можливістю подальшого його використання, на даний час транспортний засіб оглянутий експертами, а тому слідчий суддя вважає за можливе повернути мобільний телефон законному власнику з правом користування, однак без права його розпорядження та відчуження.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 131, 132, 171, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
Скасувати арешт в частині користування мобільним телефоном марки «HUAWEI», чорного кольору (IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 ), із sim-картою №1 НОМЕР_3 та sim-картою №2 НОМЕР_4 , який поміщено у спецпакет №SUD1039182, власником якого є ОСОБА_3 , що накладений ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 03.10.2022, справа №944/4714/22, передавши мобільний телефон ОСОБА_3 на відповідальне зберігання, з правом користування та без права його розпорядження та відчуження.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1