Справа № 645/256/23
Провадження № 1-кп/645/41/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000997 від 04.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Іркутськ, Іркутської області, Російської Федерації, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не маючому на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

25.01.2023 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000997 від 04.10.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою від 08.12.2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 03.02.2023 року.

Ухвалою судді від 26.01.2023 року обвинувальний акт призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченому ухвалою слідчого судді від 08.12.2022 було застосовано такий запобіжний захід, строк якого спливає 03.02.2023. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність існування ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: існує реальна загроза, що обвинувачений буде переховуватися від суду, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання винуватим у вчиненні інкрімінованого йому тяжкого злочину, вчиненного під час воєнного стану та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі; незаконно впливати на свідків, які купували у нього фрагменти викраденого ним кабелю; може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки не працює, не має джерел доходу, не має утриманців та міцних соціальних зв`язків, крім того, неодноразово був раніше засуджений.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, тому ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились та більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою, просив обрати цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілої особи в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Захисник обвинуваченого, заперечувала щодо заявленого прокурором клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді від 08.12.2022 обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, строк дії ухвали до 03.02.2023 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою, сьомою 176 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину - рішення у справі «Москаленко проти України».

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , обраний в ході досудового розслідування, спливає 03.02.2023 року, кримінальне провадження ще не призначено до судового розгляду.

Вирішуючи питання заявленного прокурором клопотання щодо застосування до обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, багатоепізодність обвинувачення, а саме ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 18 епізодів крадіжок, вчинених під час дії воєнного стану.

Також суд бере до уваги відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, він неодружений, дітей не має, не працює, може незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція за вчинення якого у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином, саме обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого, та інші, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обставин, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2ст.183 КПК України, не встановлено.

Наведене не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Також суд враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Частиною 3 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Керуючись ст. ст.131, 132, 176-178,182-184,193,194,196-198,205, 331 КПК України , суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, з утриманням у ДУ "Харківській слідчий ізолятор" до 31 березня 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_3 заставу у вигляді 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцать гривень), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249;

Банк отримувача ДКСУ, м. Київ;

Код банку отримувача (МФО) 820172;

Рахунок отримувача UA0006674.

Отримувач ТУ ДСА України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.02.2023 року по справі № 645/256/23, кримінальне провадження № 0000997 від 04.10.2022 року, ОСОБА_3 .

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_3 з-під варти звільнити.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити, що якщо обвинувачений, не виконає покладені на нього обов`язки застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом пяти днів.

Суддя: ОСОБА_1