Справа № 381/2798/22
Провадження № 1-кп/362/462/23
ВИРОК

Іменем України

12.04.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000302 від 21.06.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовець військової служби за контрактом у військовому звані «капітан», командир роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України,

встановив:

Так ОСОБА_4 , проходячи військову служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, яка наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями і являвся матеріально-відповідальною особою за військове майно (зброю та боєприпаси) підпорядкованого йому підрозділу, 26.03.2022, перебуваючи в с. Плесецьке Фастівського району Київської області, в порушення ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 112, 145-153 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 4, 7 Розділу І, п.п. 4, 19 Розділу ІІ, п.п. 3, 5, 8 Розділу XX Інструкції про організацією обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерством оборони України від 20.10.2015 № 569, Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, ст.ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-ХIV, п.п. 9.1.7 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300, діючи необережно, із злочинною недбалістю, всупереч інтересам служби, в порушення функціональних обов`язків, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в умовах воєнного стану, не забезпечив належний контроль за наявністю майна роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 та його зберіганням, тим самим не забезпечив такий порядок зберігання, який унеможливлював би втрату зброї, внаслідок чого три одиниці АК-74 калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , вартістю 2885, 15 грн. кожна, були втрачені, що заподіяло державі істотну шкоду нематеріального характеру у виді: можливості вчинення невстановленою особою, в невстановлений час, таємного викрадення з ящика роти зв`язку військової частини НОМЕР_1 трьох одиниць АК-74 калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; вибуття із сфери управління військової частини НОМЕР_1 вказаної вище зброї; підриву авторитету та престижу органів військового управління та військової служби в цілому, бойової готовності підпорядкованого підрозділу в умовах воєнного стану та обороноздатності держави, падінні авторитету командування в очах підлеглих; грубого порушення встановленого порядку обліку та зберігання зброї, як наслідок підриву авторитету Збройних Сил України серед цивільного населення, недовіри з боку суспільства до якості дотримання військовими службовими особами своїх службових обов`язків в частині збереження зброї; перебування трьох одиниць АК-74 калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 у сфері вільного обігу, як наслідок створення реальної суспільної небезпеки для населення через предмет, який прямо призначений для смертельного ураження живої сили, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до служби, вчинене в умовах воєнного стану, що заподіяло істотну шкоду.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 425 КК України, як недбале ставленні військової службової особи до служби, що заподіяло істотної шкоди, вчинене в умовах воєнного стану.

12.04.2023 обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , уклав із прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості, за змістом якої сторони погодились на призначення обвинуваченому покарання за частиною 4 статті 425 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість позбавлення волі строком на один рік призначити покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме одного року з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, у тому числі, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні щодо затвердження угоди не заперечували, додатково підтвердили факт розуміння ними наслідків і умов її укладення.

Суд установив, що зазначена угода за змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена ОСОБА_4 добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє зміст положень ч. 4 ст. 474 КПК України та усвідомлює наслідки її укладення, передбачені статтею 473 КПК України.

Суд установив, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та/або закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди не порушують інтересів суспільства, прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, має статус учасника бойових дій, одружений, має на утриманні малолітню дитину, добровільно відшкодував державі завданий збиток у десятикратному розмірі, а саме у розмірі 86554,5 грн., раніше не судимий.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку у десятикратному розмірі), та відсутність обставини, що його обтяжує, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому узгоджене сторонами за угодою про визнання винуватості покарання за ч. 4 ст. 425 КК України, із застосуванням ст.. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість позбавлення волі строком на один рік призначити покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме одного року з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми його грошового забезпечення.

На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При цьому суд враховує роз`яснення, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Оскільки укладена сторонами угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення та обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд дійшов висновку про можливість затвердження цієї угоди.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373-374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000302 від 21.06.2022, укладену 12.04.2023 між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, та, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Відповідно до ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1(один) рік, із відрахуванням в доход держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироку законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1