Справа № 145/1150/20
Провадження №1-кп/145/32/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2023 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 02.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Єкатеринівка Щербіновського району Краснодарського краю Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, раніше судимий 10.08.2020 Тиврівським районним судом Вінницької області а ч.1 ст.310 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

Наприкінці вересня 2019 року (більш точного часу слідством не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Маянів Вінницької області, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, підійшов до гаражного приміщення, належного ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, шляхом віджиму навісного замка вхідних дверей, проник до вказаного вище приміщення, де діючи таємно, здійснив крадіжку асинхронного трьохфазного електродвигуна марки АИР 160 S 15 КвТ 3000 об/хв., вартість якого згідно висновку експерта №262 від 06.04.2020, становить 6800,00 грн.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 6800,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

Крім цього, наприкінці березня 2020 року (більш точного часу слідством не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Маянів Вінницької області, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, підійшов до дачного домоволодіння, належного ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, підійшов до приміщення літньої кухні вказаного вище домоволодіння та шляхом зриву навісного замка вхідних дверей проник до останнього, де діючи таємно, повторно вчинив крадіжку великого і малого пустих балонів з-під газу, вартістю 749, 20 грн. Далі ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, що були охоплені єдиним умислом, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, підійшов до приміщення погребу вказаного вище домоволодіння та шляхом віджиму навісного замка вхідних дверей проник до останнього, де діючи таємно, повторно вчинив крадіжку двох скляних банок об`ємом 10 л кожна, вартістю 356, 00 грн. Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, що були охоплені єдиним умислом, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, підійшов до господарського приміщення №1 вказаного вище домоволодіння, яке це зачинялося на замикаючий пристрій, проник до останнього, де діючи таємно, повторно вчинив крадіжку зношеного алюмінієвого бідону об`ємом 40 л, вартістю 288, 00 грн та чавунного казана об`ємом 80 л, вартістю 60,00 грн.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку згідно висновку експерта №4741-4743/20-21 від 22.06.2020, на загальну суму 1037,20 грн. та згідно висновку експерта № 4797-4798/20-21 від 26.06.2020, на загальну суму 416, 00 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Крім цього, приблизно 5 травня 2020 року (більш точного часу слідством не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Маянів Вінницької області, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, підійшов до дачного домоволодіння, належне ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

В подальшому ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, підійшов до приміщення вказаного вище домоволодіння та шляхом віджиму навісного замка вхідних дверей проник до останнього, де діючи таємно, повторно вчинив крадіжку ручного культиватора вартістю 266,17 грн. та компресора марки «ХКВ-6» від холодильника «Бирюса 3», вартістю 550 грн.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток згідно висновку експерта № 4740/20-21 від 22.06.2020, на загальну суму 266,17 грн. та згідно висновку експерта № 5262/20-21 від 20.07.2020, на загальну суму 550,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникнення у житло, вчинена повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.185 КК України, визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.

ОСОБА_5 дав показання, що дійсно наприкінці вересня 2019 року він в с. Маянів Вінницької області, віджавши навісний замок проник до гаража ОСОБА_6 , викрав звідти електродвигун. Навесні 2020 року зірвав замок з літньої кухні ОСОБА_7 , звідки викрав два пустих балони з-під газ; віджавши замок вхідних дверей, проник до погреба, звідки викрав дві скляні десятилітрові банки; із сараю викрав старий алюмінієвий бідон та чавунний казан. Через деякий час навесні підійшов до дачі ОСОБА_8 , віджав навісний замок та викрав ручний культиватор та компресор від холодильника.У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_5 (раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, після вчинення злочинів переховувався від суду, тому був оголошений в розшук, не виконував обов`язки, покладені вироком від 10.08.2020), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинені суспільно небезпечні діяння, активне сприяння розкриттю злочину; обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою, а тому вважає за необхідне застосувати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки дані кримінальні правопорушення ОСОБА_5 вчинив до постановлення відносно нього вироку Тиврівського районного суду Вінницької області, за яким він 10.08.2020 засуджений за ч.1 ст.310 КК України до 2 років обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, вирок Тиврівського районного суду Вінницької області 10.08.2020 слід виконувати самостійно.

Суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішує відповідно до ст.100 КПК України, скасовує арешт на тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, і призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 у тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття ОСОБА_5 покарання зарахувати строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 13 грудня 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Тиврівського районного суду від 22.06.2020 у справі №145/845/20 (1-кс/145/241/2020), а саме: ручний культиватор.

Скасувати арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Тиврівського районного суду від 22.06.2020 у справі №145/846/20 (1-кс/145/242/2020), а саме: алюмінієвий бідон об`ємом 38 л та два пустих балони з-під газу (ємністю 50 та 27 л).

Речові докази по справі: ручний культиватор, алюмінієвий бідон об`ємом 38 л та два пустих балони з-під газу (ємністю 50 та 27 л), передані на зберігання Гніванському ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3079 (три тисячі сімдесят дев`ять) гривень 64 копійки за проведення судових товарознавчих експертиз.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2020 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.310 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, та вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів обвинуваченим - з моменту вручення йому копії вироку, рештою учасників процесу - з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_9