В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/174/23

Провадження № 1-кп/348/184/23

02 березня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження №0000360 від 02.11.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, працюючого по тимчасових заробітках, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, депутатом не обирався, який утриманців не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , незаконно заволодів транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

01 листопада 2022 року близько 20 години 10 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці Івана Франка в с. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області, неподалік магазину «Іванка» побачив припаркований на узбіччі автомобіль марки «Nissan» моделі «Аlmera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_5 та вирішив незаконно заволодіти ним.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через відчинені двері проник до салону автомобіля, де за допомогою ключа, який заходився в замку запалювання, привівши двигун вищевказаного автомобіля в робочий стан, поїхав на ньому в напрямку м. Надвірна, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_5 , вартість якого становить 144 190,00 грн., що перевищує сто шістнадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Своїми діями, які виразились незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого становить сто шістнадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України визнав повністю, дав показання, якими підтвердив усі фактичні обставини пред`явленого йому обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, просив суд не призначати покарання, пов`язане із позбавленням волі. Зазначив, що автомобіль він повернув потерпілому, ніхто не постраждав, автомобіль не пошкоджений. Шкодує про вчинене, визнає, що вчинив негарно, обіцяв, що в подальшому подібного не скоювати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. 16.02.2023 подав до суду письмову заяву, в якій просив проводити судові засідання без його участі. Щодо проведення судового засідання на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечував. Збитки йому відшкодовано у повному обсязі. Претензій матеріального чи морального характеру він не має. Просить суд обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. З урахуванням щирого каяття, добровільного відшкодування завданого збитку, думки потерпілого про можливість призначення не суворого покарання, просив призначити покарання з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді громадських робіт.

У судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що вину у вчиненому визнає повністю, щиро розкаюється, при призначенні покарання просить суд суворо не карати, зобов`язався в подальшому подібного не скоювати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, заяву потерпілого, думку прокурора, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить сто шістнадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів щодо такого притягнення, добровільно повністю відшкодував завдану шкоду, одружений, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, та відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 8/2023 від 10.01.2023 ОСОБА_4 на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, ураховуючи думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України хоча і є тяжким злочином, але обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів щодо такого притягнення, нейтрально характеризується за місцем проживання, одружений.

Також суд бере до уваги, що згідно з заявою потерпілого ОСОБА_5 обвинувачений відшкодував йому завдані збитки у повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру до нього він не має, цивільний позов заявляти наміру не має. Та просить обвинуваченого суворо не карати та призначити йому не суворе покарання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, добровільно відшкодував завдану його діями шкоду, щиро розкаявся у вчиненому.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 289 КК України за цей злочин, а саме громадських робіт.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на залучення експерта, пов`язані з проведенням у даному кримінальному провадженні: судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/109/-22-11858-АВ від 14.11.2022 у розмірі 1321,46 грн.

Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралася та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 94, 369, 370, 373, 374, 376, 394-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у видігромадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- автомобіль марки «Nissan» моделі «Аlmera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - повернути власнику ОСОБА_5

-DVD-R диск із відеозаписами з камер спостережень з приміщення магазину «Іванка», що по АДРЕСА_2 , - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000360 від 02.11.2022.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/109/-22-11858-АВ у розмірі 1321,46 грн. (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1