1Справа № 335/7296/22 1-кп/335/386/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537 від 26 травня 2022, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, немаючого на утриманні будь-яких осіб, не працевлаштованого, немаючого зареєстрованого та постійного місця проживання, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.08.2019 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільненого з іспитовим строком 1 року. Перегляд вироку 09.12.2020 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, іспитовий строк скасовано та направлено засудженого для відбування покарання 27.01.2021. Звільнений з Синельніковської ВК № 94 Дніпропетровської області 27.01.2022,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 26.05.2022 близько 08 год. 00 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, перебуваючи в якості покупця в приміщенні магазину «ВАРУС», що розташований за адресою: бульвар Центральний, буд. № 7 в м. Запоріжжі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з торгівельної вітрини товар, який належить ТОВ «ОМЕГА», а саме: шпроти в олії «Екватор», з/б, вагою 160 г, в кількості 10-ти штук на загальну вартість 571 грн. 60 коп..

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном, попрямував до виходу з приміщення магазину. Умисно оминувши касову зону та не розрахувавшись за вказаний товар, мав намір покинути місце вчинення злочину, але не закінчив свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками магазину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі. Зазначив, що через скрутне матеріальне та сімейне становище, він декілька днів не мав чого їсти, тому ранком 26.05.2022 перебуваючи в магазині «ВАРУС», який знаходиться на бульварі Центральному в м. Запоріжжі, він вирішив взяти з товарної полиці консерви шпрот для власного вживання. Дійсно намагався вийти з магазину непоміченим, але був затриманий його працівниками. Викрадене відразу віддав та не заперечував своєї вини. Просив його суворо не карати, врахувати те, що він має захворювання на цукровий діабет та потребує лікування, щиро розкаявся у скоєному.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та матеріалів, які необхідні для вирішення питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану під час якої особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд провадження за його відсутності, просив покарати обвинуваченого на розсуд суду. Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але й переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Також судом враховуються конкретні обставини кримінального правопорушення; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працюючий, але має тимчасові заробітки, має визначене тимчасове місце проживання, раніше був судимий, судимість не погашена, не одружений, проживає сам, був вимушений змінити своє зареєстроване місце проживання у зв`язку зі складними сімейними відносинами з сестрою, має незадовільний стан здоров`я, хворіє на цукровий діабет та потребує постійного лікування.

Також суд враховує, позицію потерпілої сторони та обвинувачення щодо необхідної міри покарання.

Правопорушенням заподіяну шкоду усунуто шляхом повернення речей, речові докази, відповідно до постанови про визнання речових доказів приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано згідно розписки на відповідальне зберігання представнику потерпілого. Потерпіла сторона будь-яких матеріальних вимог до обвинуваченого не висувала, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачений у судовому засіданні визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію відшкодувавши завдані збитки потерпілій стороні; активне сприяння розкриттю злочину, так як останній не відмовлявся від співпраці з працівниками поліції, відразу надав всі необхідні пояснення та не намагався уникнути відповідальності; відшкодування шкоди; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, зокрема враховуються обставини позбавлення за час перебування його у місцях позбавлення волі родичами житла та розірвання з обвинуваченим будь-яких стосунків, мав місце проживання в с. Томаківка Нікопольського району Дніпропетровської області, але був змушений його залишити через активні обстріли даної території в ході військової агресії з боку рф, відсутність можливості влаштуватися на постійну роботу як особі, яка має судимість.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом визнається рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Згідно ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим, враховуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_4 , той факт, що він провину свою визнав та розкаявся, має незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище, перебуває у напружених тяжких особистих та сімейних обставинах, з урахуванням наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин та однієї обставин, яка б його обтяжувала, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, та інші обставини справи, зокрема, кількість викраденого та незначну матеріальну цінність таких речей для їх власника, фактичне відшкодування шкоди ще на місце вчинення правопорушення та не втрату товарної якості продуктів харчування, відсутність тяжких наслідків, суд вважає що його можливо звільнити від покарання з випробуванням в силу ст.75 КК України.

При цьому, судом також взято до уваги позицію колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 759/13520/18 (провадження № 51-1556км20) постанова від 06 серпня 2020, що наявність непогашеної судимості не є перешкодою для застосування ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням). Таких же висновків Верховний Суд дійшов і в своїх постановах від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к та від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17.

У випадку застосування ст.76 КК України до обвинуваченого, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені ч.ч.1,3 ст.76 КК України.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обтяжуючих вину обставини, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні до нього покарання пов`язаного з позбавленням волі і звільнення його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням обставин кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої йому статті Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. ст. 68, 75, 76 КК України і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових правопорушень. Суд вважає можливим призначити йому покарання в мінімальній межі, встановленої в санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Оскільки по справі залучався експерт на проведення товарознавчої експертизи, у зв`язку з чим процесуальні витрати підлягають стягненню з винної особи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до набрання вироком законної сили не надходило. За таких обставин, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цій стадії судового розгляду.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно п. 1 та п.2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави суму процесуальних витрат в розмірі 377 гривень 56 копійок.

Речові докази:

- 10 шт. консерви шпрот в олії «Екватор», які були передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ТОВ «ОМЕГА» - залишити останньому за належністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1