Справа № 477/898/22
Провадження № 1-кп/477/240/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000081, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «лейтенант», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 20 серпня 2020 року уклав з Міністерством оборони України, в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенанта ОСОБА_7 , контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, строком на 5 (п`ять) років.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 серпня 2020 року № 164, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 20 серпня 2020 року № 197 на посаду командира 1 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25 серпня 2020 року зараховано до списків особового складу військової частини та він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відтак з 25 серпня 2020 року, тобто з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_3 проходив військову службу на різних посадах у тій же військовій частині.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 липня 2022 року № 178, лейтенанта ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 31 травня 2022 року №219 на посаду офіцера резерву 4 запасної роти, з 13 липня 2022 року вважати таким, що справи та посаду офіцера резерву 4 запасної роти прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 серпня 2022 року № 166 лейтенанта ОСОБА_3 , увільненого наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по особовому складу) від 19 серпня 2022 року № 337 від посади офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та призначеного на посаду командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, з 23 серпня 2022 року призначено на посаду командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про несення військової служби в період воєнного стану та порядок проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_3 , як особі офіцерського складу Збройних Сил України, достеменно було відомо, і до самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17,65,68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 82-84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6, 8, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, обвинувачений ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 82-84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військовим майном є державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально- мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно- мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно зі ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, серед іншого, зобов`язані берегти державне майно.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, основні сили особового складу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за наказом командира вказаної військової частини були виведені із постійного місця дислокації за адресою: АДРЕСА_3 до місця тимчасової дислокації військової частини в АДРЕСА_4 , у тому числі і 23 серпня 2022 лейтенант ОСОБА_3 .

Того ж дня, тобто 23 серпня 2022 року обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у місці тимчасової дислокації 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 , для виконання покладених на нього завдань, як військовослужбовця Збройних сил України, отримав 7,62 мм автомат Калашникова АКМС № ГТ 9600, 40 мм підствольний гранатомет ГП-25 № НОМЕР_3 , які носив з собою.

Проте 24 серпня 2022 року близько 00 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді командира 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, з метою ухилитися від військової служби назавжди в умовах воєнного стану, із зброєю, а саме: автоматом Калашникова АКМС-47 № ГТ 9600, підствольним гранатометом ГП-25 № НОМЕР_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації НОМЕР_4 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_4 , ухилився від військової служби в умовах воєнного стану, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляв про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби.

21 вересня 2022 року місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено співробітниками правоохоронних органів.

Відповідальність за вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 діяння передбачена ч. 4 ст. 408 КК України.

09 грудня 2022 року під час підготовчого судового засідання між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме у дезертирстві зі зброєю, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 408 КК України.

З урахуванням щирого каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, маючи на меті продовжити службу у Збройних Силах України та належним чином виконувати обов`язки, спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації, вчинення кримінального правопорушення вперше, активного сприяння у розкритті злочину, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій, позитивно характеризується за місцем проходження служби та неодноразово отримував подяки за взірцеве несення служби, має на утриманні малолітню доньку, сторони узгодили покарання у виді 5 (років) років позбавлення волі. А також з урахуванням визнання провини у вчиненні кримінального правопорушення, обставин справи, відсутності обтяжуючих обставин та даних про особу, сторони узгодили звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тривалість якого, а також обов`язки, які покладаються на обвинуваченого, залишили на розсуд суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Частиною 2 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Частиною 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 408 КК України та яке, згідно зі ст. 12 КК України, належать до категорії особливо тяжких злочинів.

Вчиненим злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та зазначив, що розуміє надані йому законом права, положення ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання, та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник також просив затвердити укладену угоду.

Прокурор висловив думку щодо затвердження цієї угоди про визнання винуватості, як такої, що відповідає вимогам закону.

Вивчивши надані матеріали та вислухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, умови даної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угоду укладено на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України, узгоджена міра покарання відповідає санкції частини 4 статті 408 КК України з застосуванням загальних засад призначення покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 09 грудня 2022 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

З огляду на беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення вперше, щирого каяття, наявності міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики за місцем служби, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізолювання від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання, на підставі статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався, клопотань щодо обрання такого до суду не надходило.

Речовими доказами розпорядитись відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09 грудня 2022 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 09 грудня 2022 року покарання: за ч. 4 ст. 408 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази: автомат Калашникова АКМС-47 № НОМЕР_5 , підствольний гранатомет ГП-25 № НОМЕР_3 , три магазини до автомату Калашникова, передані на зберігання командиру 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_8 , 14 червня 1997 року, - повернути до військової частини НОМЕР_1 , на обліку якої перебуває вищезазначене майно.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1