Справа № 473/3874/22
Номер провадження1-кп/473/100/2023
ВИРОК

іменем України

"24" січня 2023 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000533 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Таборівка, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, раніше не судимий, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2022 ОСОБА_4 з метою забезпечення оборони країни від військової агресії російської федерації самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №16 (по стройовій частині) ОСОБА_4 , призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення із одночасним присвоєнням первинного військового звання рядового складу «солдат»; визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 25.02.2022, тобто з моменту зарахування ОСОБА_6 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно із ст..65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної України. шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, 28.08.2022 приблизно о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи військову службу на посаді - стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташований поблизу АДРЕСА_1 , та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби без поважних причин.

06.12.2022 о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві за адресою: м.Миколаїв, вул. Спаська, 18 та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби без поважних причин.

Таким чином, солдат Фріцлер ОСОБА_7 28.08.2022 приблизно о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходячи військову службу на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце служби - пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташований поблизу АДРЕСА_1 , та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби без поважних причин до 10 години 00 хвилин 06.12.2022.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав повністю та не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті та не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ним та прокурором за участю його захисника.

24 січня 2023 року між прокурором ОСОБА_3 , якому згідно із ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ст.468, ч.4 ст.469, 472 КПК України.

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Цією угодою визначено покарання ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 4100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 69700 гривень.

В підготовчому судовому засіданні учасники угоди про визнання винуватості просили суд затвердити угоду на визначених в ній умовах.

Враховуючи викладене, а також те, що умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, оскільки пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), внаслідок якого шкода була завдана лише суспільним інтересам. ОСОБА_4 вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, раніше до відповідальності не притягувався, приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації у складі збройних сил України.

Судом роз`яснено, що наслідком затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку, окрім випадків, визначених ч.4 ст.394 КПК України, а для обвинуваченого - відмова від здійснення права на справедливий судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє свої права, визначені ч.4 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, пояснив, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші наслідки, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах. Відсутні підстави для відмовив затвердженні угоди, які передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

У справі встановлено кілька обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та участь у відсічі збройної агресії російської федерації у складі збройних сил України.

Щодо застосування положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого, ніж передбаченого санкцією ч.5 ст.407 КК України, то суд враховує, що відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У даній справі встановлено кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ці обставини, а також визнання обвинуваченим своєї вини, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений усвідомив протиправність вчиненого, не ухилявся від співпраці із слідством, не заперечував під час судового розгляду обставини, які встановлені в обвинувальному акті, тому вказані обставини дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 24 січня 2023 року, укладену між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника та призначити ОСОБА_4 покарання, узгоджене сторонами угоди.

Речові докази, процесуальні витрати, завдана злочином шкода відсутні.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 січня 2023 року між прокурором Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, а саме у вигляді штрафу у розмірі 4100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 69700 гривень.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1