УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000492 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який до 12 березня 2023 року включно.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати йому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 12 березня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та неправомірною. Вважає, що в судовому засіданні ризики, які вказані в клопотанні прокурора, не були доведені.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000492 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 березня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження належним чином повідомленні про час та місце судового засідання, проте, в судове засідання не з`явились, тому, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги обвинуваченого здійснюється судом апеляційної інстанції без участі сторін. Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000492 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

12 січня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованих йому злочинів, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України, відносить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинів, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може переховуватись від суду та вчинити нові злочини, оскільки він раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходу, а також усвідомлення відповідальності за вчинені злочини. Кримінальне правопорушення вчинив в той час, коли обвинувальний акт стосовно нього перебував на розгляді у Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: