У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи "EasyCon" апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 300 013 56 від 04 липня 2022 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 27.06.2022 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2022 ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 за ч. 3 ст.185 КК України та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 (один) місяця позбавлення волі.

Постановлено початок строку відбування покарання обчислювати з 04.07.2022.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_5 у виді тримання під вартою у Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 04.07.2022, приблизно о 12.00 год., знаходячись у торговельній залі магазину "Метро" по вул. С.Лифаря, б. 2-А в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, повторно таємно викрав чуже майно, що належало ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна", а саме ніж "Sigma109мм. 10 в 1", вартістю 249 грн. 92 коп., ножиці "Fiskars Essential 21см.", вартістю 333 грн. 25 коп., набір ножів "Fiskars Essential 3шт." вартістю 475 грн. 50 коп., лопатку силіконову "Fiskars Essent", вартістю 233 грн. 25 коп., а всього на загальну суму 1.291 грн. 92 коп., однак не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки, пройшовши розрахункову касу, був затриманий працівниками охорони магазину "Метро".

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2022 щодо нього та постановити більш м`який вирок.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений вказує, що висновок суду, що злочин скоєно повторно є неправомірним і таким що суперечить нормам ст. 32 КК України, оскільки ознаки повторності це скоєння двох і більше злочинів, а поодинокий замах на злочин фактично не може містити ознаки повторності.

На переконання обвинуваченого ОСОБА_5 недостовірним є висновок суду і щодо суспільної небезпеки та характеру скоєного ним з посиланням на умови воєнного стану, оскільки мізерна крадіжка, а точніше замах на неї навіть в умовах воєнного стану - не несе в собі суспільної небезпеки, загрози як окремій особі так і суспільству в цілому.

Обвинувачений посилається, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що саме вторгнення російської федерації в Україну і умови воєнного стану вплинули на те, що він вимушено покинув своє місце проживання, втратив роботу, що, як наслідок, призвели до замаху на скоєння крадіжки.

Також обвинувачений ОСОБА_5 просив взяти до уваги обставини, які передбачені ст. 66 КК України: щире каяття та сприяння слідству, відшкодування ним заподіяної шкоди, вчинення злочину через збіг важких життєвих обставин, що на його переконання, дозволяє застосувати норму ст. 69 КК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке відбулось 25.10.2022 обвинувачений ОСОБА_5 подав клопотання, в якому просив застосувати до нього ст. 616 та ст. 69 КК України та змінити йому покарання на більш м`яке, не пов`язане з позбавленням волі, надавши йому можливість протягом 72-х годин вступити до ЗСУ та стати на захист держави від окупанта.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Представник потерпілого ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які, як і кваліфікуюча ознака - повторність, стороною захисту в суді першої інстанції не оспорювалися, а тому ці обставини не досліджувалися за приписами ч. 3 ст. 349 КПК України і не можуть бути предметом перевірки суду апеляційної інстанції за вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі та сторона захисту в суді апеляційної інстанції.

Між тим, згідно апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 не погоджується з визнання його винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою - повторність з підстав того, що ним вчинено поодинокий злочин, проте, згідно п. 1 примітки до ст. 185 КК України, у ст. 185 КК України повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яке раніше вчинила, зокрема правопорушення передбачене цієї статтею.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за даним вироком у період іспитового строку, визначеного при його засудженні за ч. 3 ст. 185 КК України за попереднім вироком, суд першої інстанції ґрунтовно визнав його винуватим у вчиненні закінченого замаху на крадіжку, у тому числі за кваліфікуючою ознакою повторність, що не суперечить приписам ст. 32 КК України.

Отже, дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України як учинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, повторно - судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 цього закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), обставини провадження, ступінь вчинення злочину - не доведення його до кінця з причин, що не залежали від його волі, і наслідки, що настали, а також дані про його особу обвинуваченого, який не працював, але позитивно характеризувався за місцем проживання, хоча характеристика посередня.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилися і обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 - щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.

За викладеним, у сукупності, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, що є справедливим та буде сприяти попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на мізерність крадіжки, а точніше замаху на неї навіть в умовах воєнного стану з підстав того, що вона не несе в собі суспільної небезпеки, загрози як окремій особі так і суспільству в цілому, що є його суб?єктивною оцінкою, яка не несе в собі сприйняття працездатним громадянином України призивного віку сьогодення з посиленням відповідальності за мародерство в умовах воєнного стану на всій території України саме з вторгненням російської федерації в Україну, що може поставити під сумнів і обставину, яка визнана судом першої інстанції як така, що пом?якшує його відповідальність, - щире каяття.

Не є такими, що ґрунтуються на матеріалах провадження, і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він відшкодував збитки, оскільки з викраденим майном він був затриманий працівниками охорони магазину "Метро".

Доводи ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції про те, що він відшкодував завдані збитки потерпілому у попередньому провадженні - не можуть вплинути на прийняття рішення у даному провадженні.

Не зміг обвинувачений в суді апеляційної інстанції пояснити і про те, який же збіг тяжких особистих обставин вплинув на вчинення ним крадіжки ножа, набора ножів, ножиць, силіконової лопатки.

Не можна не відмітити і нещирість обвинуваченого щодо доводів, що він покинув дім через війну, мабуть має на увазі м. Енергодар Запорізької області, оскільки він зареєстрований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазим?я, де 18.01.2021 вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 , за що був засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022, тобто коли вже було введено воєнний стан і посилена відповідальність за мародерство, проте вже 04.07.2022 він вчинив крадіжку, яка інкримінується йому у досліджуваному провадженні.

За даними вказаного вироку від 27.06.2022 ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно (а.п. 44-46).

Згідно характеристики ст. ДОП Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 06.07.2022, за тимчасовим місцем проживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 характеризується посередньо, може бути схильним до вчинення майнових злочинів.

ОСОБА_5 у 2022 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 ч. 1 КУпАП (а.п. 43).

За викладеним, суд першої інстанції не вважав за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Не вбачає таких обставин і колегія суддів.

Правильність застосування до ОСОБА_5 положень ст. 71 КК України стороною захисту не оспорюється.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Водночас, у відповідь на звернення ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 615 КПК України, апеляційний суд роз?яснює, що з часу постановлення ухвали апеляційним судом вирок суду першої інстанції набирає законної сили і з 25.10.2022 запобіжного заходу у ОСОБА_5 не існує, а він вважається таким, що відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 17 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 300 013 56 від 04 липня 2022 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається

під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3