Справа № 676/4533/22
Провадження № 1-кп/676/362/22
УХВАЛА
31 жовтня 2022 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвокатів ОСОБА_4

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

потерпілого ОСОБА_16 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000116 по обвинуваченню

ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України,

ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 209 КК України,

ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України,

ОСОБА_14 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження № 0000116 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 КК України, надійшло з обвинувальним актом із Хмельницької обласної прокуратури до суду 31.08.2022.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду, зазначивши, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог статті 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_13 , в судовому засіданні підтримала раніше подане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на його не відповідність вимогам частини 2 статті 291 КПК України. Зокрема, захисник зазначила, що обвинувальний акт містить не конкретизоване обвинувачення, що не відповідає ні вказаним у ньому фактичним обставинам, ні правовій кваліфікації щодо повторності у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, а також щодо вчинення злочинів у складі організованої злочинної групи.
Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав клопотання захисника.
Потерпілий ОСОБА_16 при вирішенні питання призначення справи до судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору покладався на розсуд суду.
Потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та його представник адвокат ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 в судове засідання не з`явились, надавши заяви про проведення судового засідання за їхньої відсутності.
Потерпілий ОСОБА_22 в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, про час і місце проведення судового засідання повідомлений шляхом спрямування смс-повістки на вказаний ним номер телефону. Заяв та клопотань до суду не направив.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , їхні захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає наявними підстави для його повернення прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, окрім іншого, забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу частини другої статті 9 КПК України передбачає обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Відповідно до статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Крім того, частиною першою статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до пункту 5 частини другої статті 291 КПК України як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови №8 від 24.10.2003 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» роз`яснив, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у пункті 3(а) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно й детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що пункт 3 (а) статті 6 Конвенції вказує на необхідність приділяти особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі, тому що саме з моменту вручення обвинувального акту підозрюваний офіційно повідомляється про фактичні та юридичні підстави для його обвинувачення. Обвинувачений має бути повідомлений негайно і детально про причину обвинувачення, тобто реальні факти проти нього, які становлять основу обвинувачення, та про характер обвинувачення, а саме правову кваліфікацію цих фактів. Суд нагадує, що в кримінальних справах вимога надання повної та докладної інформації стосовно обвинувачення проти підсудного є суттєвою передумовою для забезпечення справедливого провадження.
З огляду на те, що обсяг детальної інформації, про яку йдеться у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин кожної справи, у будь-якому разі обвинуваченому має надаватися достатня інформація, необхідна для того, щоб повністю зрозуміти ступінь висунутого проти нього обвинувачення з метою підготовки належного захисту. У зв`язку з цим достатність інформації має оцінюватися згідно з пунктом 3 (b) статті 6 Конвенції, який надає кожному право на необхідний час та заходи щодо підготовки захисту, а також у контексті більш загального права на справедливе судове провадження, яке містить у собі пункт 1 статті 6 Конвенції.
Крім того, як вбачається з позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24.11.2016 у справі №5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Проте, всупереч наведеному, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено неповно та суперечливо, що призводить до порушення права обвинуваченого ОСОБА_13 бути негайно й детально проінформованим про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Так, ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що у період з лютого по серпень 2021 року спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , діючи у складі організованої групи, реалізуючи свій злочинний умисел на легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом, вчинив ряд злочинів.
При цьому, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_12 шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_17 у сумі 27930,10 грн. Дії ОСОБА_23 кваліфіковано за частиною 2 статті 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 сів за кермо та запустив двигун, чим встановив контроль над автомобілем марки «Chrysler» моделі «300С», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_13 зайняв місце пасажира автомобіля та шляхом приведення ОСОБА_12 автомобіля в рух, незаконно, шляхом обману заволоділи у ОСОБА_17 вказаним автомобілем вартістю 222031 грн. Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за частиною 2 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , діючи у складі організованої групи, легалізували майно, одержане злочинним шляхом, а саме автомобіль марки «Chrysler» моделі «300С». Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за частиною 3 статті 209 КК України як володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом, вчинене організованою групою.
Крім того, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_12 шляхом обману, повторно заволоділи грошовими коштами у розмірі 27709,10 грн., що належали ОСОБА_18 . Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за частиною 2 статті 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб (по епізоду заволодіння транспортним засобом «Mersedes» моделі «S320», належного ОСОБА_18 , вчиненому за попередньою змовою з ОСОБА_12 ).
Таким чином, обвинувальний акт не містить обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_13 злочину спільно з ОСОБА_11 .
Також обвинувальний акт не містить відомостей щодо повторності вчинення ОСОБА_13 у першому епізоді злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України; щодо форми співучасті ОСОБА_13 у підробці документів чи прихованні, маскуванні походження майна. Тобто обвинувальний акт не містить відомостей про причетність ОСОБА_13 до реалізації способу легалізації незаконно отриманого майна.
Заслуговує на увагу і позиція захисника щодо відображення в обвинувальному акті згідно пункту 7 частини 2 статті 291 КПК України розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, оскільки вказаний розмір шкоди не узгоджується з розмірами шкоди, вказаними за окремими епізодами. Вказана обставина позбавляє обвинуваченого можливості реалізувати право заперечувати або визнати розмір шкоди, чи відшкодувати її.
Таким чином, не зазначення у вказаному обвинувальному акті належно сформульованого обвинувачення позбавляє суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду, роз`яснити в подальшому суть обвинувачення та порушує право, зокрема ОСОБА_13 , на захист від пред`явленого обвинувачення.
Не надаючи оцінку правильності кваліфікації дій обвинувачених в цілому, на даній стадії кримінального процесу, суд приходить до висновку, що вказане, в своїй сукупності, свідчить, що даний обвинувальний акт не містить коректну фабулу обвинувачення, яка виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, та її юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), тобто правову модель злочину.
Натомість, міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на справедливий судовий розгляд.
При цьому, суд звертає увагу на положення статті 22 КПК України, відповідно до яких функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.
Такими чином, на думку суду стороною обвинувачення не в повній мірі розкрито суть об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, тобто обвинувачення є незрозумілим та не конкретним, що безумовно порушує право на захист обвинуваченого та унеможливлює повний та всебічний судовий розгляд кримінального провадження в розумні строки, з урахуванням відсутності повноважень суду будь-яким чином вплинути на реалізацію права прокурора змінити обвинувачення в суді в порядку статті 338 КПК України. Разом з тим, зміна правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень статті 338 КПК України можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущених при обвинуваченні особи суперечностей чи неповноти.
Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що на порушення вимог частини другої статті 109 КПК України доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування у ІІ розділі не містить зазначення всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Як вбачається з наданої прокурором в судовому засіданні ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_25 від 31 травня 2021 року, слідчим суддею у вказаному кримінальному провадженні було прийнято процесуальне рішення про часткове скасування арешту майна. Вказана ухвала не була відкрита стороні захисту у встановленому законом порядку.
Суд звертає увагу, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Аналіз наведених обставин та вимог закону є підставою для висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.
Оскільки судом прийнято рішення про повернення прокурору обвинувального акта, клопотання прокурора про виклик в судове засідання для допиту свідків сторони обвинувачення підлягає залишенню без розгляду.
При цьому, враховуючи положення статті 128 КПК України, цивільний позов ОСОБА_26 до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, слід прийняти для його вирішення у даному кримінальному провадженні.
Керуючись статтями 109, 128, 291, 314-315, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Цивільний позов ОСОБА_26 до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, прийняти до розгляду в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 КК України.

Визнати у даному кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_26 цивільним позивачем, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 цивільними відповідачами.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000116 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 358, частиною 3 статті 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 289 КК України, повернути прокурору.

Клопотання прокурора про виклик свідків залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1