Справа № 464/6312/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/111/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Модричі, Дрогобицького району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 2 місяці.

Строк дії ухвали 2 місяці, тобто до 01 квітня 2023 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_6 під вартою, застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням ОСОБА_6 волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор не довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України та реальної наявності достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зауважує, що ухвалами Сихівського районного суду м. Львова строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 неодноразово продовжувався та останній перебуває під вартою понад 17 місяців.

Вказує про те, що обвинувачення є сфабрикованим та незаконним.

Зазначає, що незаконне затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , тобто не в передбачений КПК України спосіб, спровокувало фальсифікацію вчинення вказаними особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважає, що підозра ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України є необґрунтованою.

Звертає увагу, що такий ризик як можливість здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності не встановлений, оскільки потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вже допитувались в суді, свідки даючи покази, попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень та від жодного учасника справи не надходило звернень про здійснення на них будь якого впливу.

Вказує, що те, що ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий, не має належного підтвердження, так як востаннє був засуджений 22.03.2010 Самбірським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 289, ч. 3 ст. 289,ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком наи 11 років з конфіскацією майна, та покарання повністю відбув. На розгляд Стрийського районного суду Львівської області дійсно перебуває обвинувальний акт за ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України відносно ОСОБА_6 , однак його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення не доведена, а тому дана обставина не може слугувати ризиком вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також зазначає, що ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі "Бєкчієв проти Молдови" (п.59)).

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000071 від 28.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 01 квітня 2023 року включно.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки втік з місця вчинення злочину та був затриманий у м. Дрогобич, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Так, на думку колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Поряд з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 01.02.2023, у такій зазначено, що продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 2 місяці, що не передбачено ч.1 ст. 197 КПК.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу захисника слід задоволити частково, а оскаржувану ухвалу суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - задоволити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Модричі, Дрогобицького району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 2 місяці - скасувати.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Модричі, Дрогобицького району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою без визначення розміру застави, на 60 днів, до 01 квітня 2023 року включно.

Копію ухвали направити начальнику ЛУВП №19.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4