Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001946 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Калита Броварського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ст.75 КПК України, внаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Прокурор викладає власні міркування з приводу згубного впливу наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду та деградації особистості. Так, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності, негативно пливають не лише на здоров`я конкретної особи, а й населення в цілому, на економіку, суспільство, тощо, адже становлять загрозу генофонду нації, забезпеченню правопорядку та національній безпеці. Також між наркоманією та злочинністю існує тісний взаємозв`язок, оскільки особи, які вживають наркотичні засоби та психотропні речовини, під їх впливом вчиняють кримінальні правопорушення, а з часом самі стають жертвами злочинів.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду як і те, що ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення і був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України. Разом з тим, отримавши можливість внаслідок акту гуманізму припинити немедичне вживання наркотичних засобів, зухвало відкинув її, а тому висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання помилкові.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке, на його думку, полягає не лише у відвертому визнанні провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, а й щирому жалю з приводу цього та осуду своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки та бажанні виправити наслідки вчиненого. В даному ж випадку визнання обвинуваченим вини є обраним ним способом захисту в сподіванні на призначення більш м`якого покарання за вчинення тяжкого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 10 вересня 2022 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_7 поблизу будинку № 11 на вул. Стальського в м. Києві, знайшовши біля одного з під`їздів паперовий згорток, зрозумів, що це так звана "закладка" з наркотичним засобом метадоном, і, будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, підняв це згорток та поклав у кишеню куртки, тим самим незаконно придбав та почав зберігати наркотичний засіб без мети збуту

Того ж дня близько 12 години біля будинку № 5-Б на вул. Дашкевича в м. Києві ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, яким повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб метадон, і в період з 14 години 12 хвилин по 14 годину 15 хвилин у нього вилучили паперовий згорток з наркотичним засобом метадоном масою 0,104 г.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених досудовим розслідуванням і, відповідно, судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив йому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, тобто такого самого за видом і розміром, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно призначення явно несправедливого через м`якість покарання є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, враховуючи викладені раніше обставини, його відношення до вчиненого, зокрема, намагання позбутися немедичного вживання наркотичних засобів, на підтвердження чого сторона захисту долучила в суді апеляційної інстанції виписку з медичної карти амбулаторного хворого, з якої вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на контрольованій замісній терапії з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів у ТОВ "Деснянський наркологічний центр інтегрованих послуг".

Більшість доводів прокурора зводиться до загальнотеоретичних міркувань про складність наркологічної ситуації в Україні, шкідливий вплив наркоманії як на особу, яка вживає наркотичні засоби або психотропні речовини, індивідуально, так і на суспільство в цілому. Ці доводи не мають ніякого відношення до цього кримінального провадження та ОСОБА_7 , а тому навіть не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Твердження прокурора, що суд неправильно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, є надуманими. З самого початку затримання і до направлення кримінального провадження до суду із заявою про розгляд обвинувального акта щодо кримінального проступку у спрощеному провадженні ОСОБА_7 визнавав свою вину та давав показання про обставини незаконного придбання та зберігання ним наркотичного засобу без мети збуту. І визнання вини обвинуваченим, що прокурор розцінює як спосіб захисту в сподіванні на призначення більш якого покарання за вчинення тяжкого злочину, є виключно припущеннями прокурора.

На користь того, що зізнання ОСОБА_7 є щирим і він засуджує свою поведінку, свідчить і те, що він порушував умови контрольованої замісної терапії, про що сам повідомив під час апеляційного розгляду та пояснив, що йому дуже важко побороти залежність, однак він намагається це зробити.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, а не тяжкого злочину. Про формальний підхід прокурора до складання апеляційної скарги, крім викладених раніше обставин, свідчить те, що, стверджуючи про відсутність щирого каяття, він вказує, що воно, крім осуду поведінки, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки і бажанні виправити наслідки вчиненого, що є неможливим, оскільки діями ОСОБА_7 нікому збитки завдано не було, цей кримінальний проступок з формальним складом і суспільно небезпечні наслідки відсутні.

І притягнення обвинуваченого в минулому до кримінальної відповідальності, враховуючи те, що на момент вчинення кримінального правопорушення всі судимості були погашені, тобто фактично, єдина підстава, на якій наголошує прокурор, не може бути в даному випадку перешкодою для такого рішення суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3