Справа № 197/811/22
Провадження по справі № 1-кп/522/2637/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 в режимі відеоконференції із приміщення Державної установи «Криворізька установа виконання покарання (№3)» на підставі обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 від 19.09.2022 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихий Став, Широківського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції із приміщення Державної установи «Криворізька установа виконання покарання (№3)»),
обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції із приміщення Державної установи «Криворізька установа виконання покарання (№3)»),

ВСТАНОВИВ:
Встановлено, що наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року за № 57 військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_3 призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у відповідності до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року, та до теперішнього часу, почав діяти воєнний стан в Україні.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Згідно із ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Відповідно до Додатку № 1 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-XII, встановлено, що до майна яке не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України належить: зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.
Згідно п. 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо) та інше.
Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 9, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно.
В свою чергу, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та відповідальність, яка передбачена за його порушення, вчинив військовий злочин за наступних обставин.
Так, 16 вересня 2022 року, у денну пору доби (більш точного часу не встановлено), солдат ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де розташовуються інші військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , зокрема командир відділення ПЗРК сержант ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення зброї, із корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення за рахунок держави, користуючись безперешкодним доступом до зброї, викрав вогнепальну зброю, а саме автомат АКС-74У серійний № НОМЕР_2 (загальною балансовою вартістю 4110 грн. 95 коп.), що був закріплений за сержантом ОСОБА_6 , після чого сховав вказану зброю у транспортному засобі «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 , та перемістив її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розпорядившись нею на власний розсуд.
Викрадена за викладених вище обставин зброя перебувала на обліку військової частини НОМЕР_1 та на цей момент повернута до цієї ж військової частини.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, за ознаками: викрадення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що він проходив військову службу в АДРЕСА_3 , зайшов до військовослужбовців, в яких купував автомобіль напередодні, з приводу ремонту батареї акумулятора цього автомобіля. Вони, вирішивши, що він зайшов до них в стані алкогольного сп`яніння, забрали автомат і не повернули. На наступний день він повернувся туди, побачив, що там стоїть автомат і вирішив його забрати, щоб провчити, поки йому не повернуть його автомат. Потім він поклав автомат в автомобіль «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 , і поїхав до Кочубеївки, щоб скупитись за наказом командира. По дорозі з військової частини йому повідомили, що йому необхідно терміново виїхати в м. Кривий Ріг. Він спочатку поїхав спочатку додому за адресою: АДРЕСА_1 , та залишив там викрадений автомат. Повернувшись в військову частину, він повернув добровільно автомат у присутності працівників ДБР.
Обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро кається, просив вибачення та завіряв суд більше не порушувати закон. Він зробив відповідні висновки та дуже сильно жалкує, що так вчинив. Пояснив, що прагне захищати Україну від військової агресії РФ, а тому просив не призначати покарання у виді позбавлення волі, щоб він міг воювати. Просив суд суворо його не карати та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу, який він готовий сплатити у будь-якому розмірі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , просив суворо не карати його підзахисного, врахувати, що ОСОБА_3 приймав раніше участь в АТО, який маючи трьох неповнолітніх дітей, добровільно мобілізувався до лав ЗСУ після введення воєнного стану в Україні, просив врахувати наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденої зброї до військової частини, а також те, що обвинувачений погоджується сплатити штраф, та призначити покарання із застосуванням положенням ст. 69 КК України у виді штрафу.
Прокурор просив з урахуванням ситуації, яка склалась в країні, та ситуацією із дисципліною військовослужбовців на фронті, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 410 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі дванадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказав на те, що ОСОБА_3 добровільно мобілізувався, бажає продовжувати служити в ЗСУ, має на утриманні 3 малолітніх дітей. На думку прокурора, призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу буде більш дієвим покаранням, ніж передбачене санкцією у виді позбавлення волі.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з урахуванням визнання вини обвинуваченою, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, повністю доведена.
Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: викрадення військовослужбовцем зброї, вчинене в умовах воєнного стану.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, є громадянином України, одружений, має на триманні трьох малолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на яку пішов добровільно, водій автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдат, має постійне місце проживання та реєстрації, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, відшкодував завдану шкоду, раніше не судимий.
Також прокурором були надані характеризуючі особу обвинуваченого дані.
Суд враховує, що прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, враховуючи характер вчиненого особою кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин та ведення воєнного стану на території України, в той час коли ОСОБА_3 є військовослужбовцем та більшу користь державі та суспільству принесе, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в лавах ЗСУ, а не відбуваючи реальне порання в місцях позбавлення волі за рахунок держави.
Відповідно до ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він визнав вину, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, усунув матеріальну шкоду, повернувши викрадену зброю, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Крім того, суд враховує, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу. В свою чергу ОСОБА_3 є солдатом, військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на яку пішов добровільно, водій автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , та більшу користь державі та суспільству ОСОБА_3 принесе, перебуваючи в Збройних Силах України.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Санкцією ч. 4 ст. 410 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Таким чином, підстава застосування ст. 69 КК України складається з двох елементів, що характеризують вчинений злочин і особу винного, а саме: а) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що певним чином характеризують особу винного.
Крім того, відповідно до висновку суду касаційної інстанції, викладеного у постанові ВС/ККС у справі № 712/4384/20 від 27.04.2021 року, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
Таким чином, враховуючи факт наявності трьох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), що суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу винного, який раніше не судимий, на обліках у відповідних закладах не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 , покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді штрафу у розмірі дванадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 204 000 гривень, що буде справедливим, співрозмірним та відповідатиме принципам та меті його призначення.
За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України
Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі вище зазначеного, суд вважає, що в даному конкретному випадку, таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.
Запобіжний захід, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарання (№3)» скасувати та ОСОБА_3 негайно звільнити з місць позбавлення волі, у зв`язку з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 року, по справі №216/3839/22 (провадження № 1-кс/216/1505/22) на майно, що було виявлено та вилучено 20.09.2022 року під час обшуку автомобіля «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 , який був розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в період часу з 11:53 год. по 12:02 год., а саме: автомат АКСУ - 74 № НОМЕР_2 ; магазин до автомату з маркування «7»; 30 патронів калібру 5,45 мм, скасувати та вважати повернутим належному власнику в/ч НОМЕР_1 .
Кримінальним правопорушенням державі завдано матеріальну шкоду на суму 4110 грн. 95 коп. В ході досудового розслідування завдану матеріальну шкоду усунуто.
Встановлено, що витрати на залучення експерта відсутні, оскільки експертизи у кримінальному провадженні не проводилися, цивільний позов не заявлений.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 15, 50, 53, 65, 69, 410 КК України, ст. 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 410 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі дванадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 204 000 (двісті чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_3 , що згідно п. 7, п. 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Криворізька установа виконання покарання (№3)» скасувати та ОСОБА_3 негайно звільнити з місць позбавлення волі, у зв`язку з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 року по справі №216/3839/22 (провадження № 1-кс/216/1505/22) на майно, що було виявлено та вилучено 20.09.2022 року під час обшуку автомобіля «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 , який був розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в період часу з 11:53 год. по 12:02 год., а саме: автомат АКСУ - 74 № НОМЕР_2 ; магазин до автомату з маркування «7»; 30 патронів калібру 5,45 мм, скасувати.
Речові докази по кримінальному провадженню:
- автомат АКСУ - 74 № НОМЕР_2 ; магазин до автомату з маркування «7»; 30 патронів калібру 5,45 мм, які виявлені та вилучені в результаті обшуку транспортного засобу «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_3 , які повернуті на зберігання до в/ч НОМЕР_1 , вважати повернутим до в/ч НОМЕР_1 .
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1