ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3828/22 Справа № 175/367/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 0001509 від 31 жовтня 2018 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Гомель, Білорусь, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 12.04.2005 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців;

- 01.03.2011 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна. 17.04.2018 року звільнений з місць позбавлення волі по закінченню строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 17.07.2013 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.286 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 19.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вироку скасовано в частині призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Звільнений 14.10.2017 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 4 дні;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваною ухвалою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному окремо, було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.01.2023 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, вважав, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які хоча і зменшились, але у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, тому підстави для продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним.

Суд зазначив, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, та рішення Європейського суду з прав людини щодо ОСОБА_10 , виходить за межі розумного строку, але тривалий розгляд справи перш за все обумовлений поведінкою сторони захисту, захисники з різних підстав декілька разів не з`являлись в судове засідання на завчасно погоджену дату судового засідання. Крім цього, обвинувачені періодично відмовлялись від продовження судового розгляду посилаючись на стан здоров`я.

Суд прийшов до висновку, що з врахуванням даних про особи обвинувачених, та особливу тяжкість інкримінованих злочинів, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Вважає, що ухвала суду є невмотивованою, необґрунтованою та винесеною з порушеннями КПК України. Адвокат вважає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні, нічим не обгрунтовані, а прокурором не надано достатніх доказів, які б свідчили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки. Разом з цим, захисник звертає увагу, що судом не було прийнято до уваги довготривале перебування ОСОБА_8 під вартою.

Адвокат посилається, що суд проігнорував те, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Залевський та Вітковський проти України» (заява № 35093/19 та 2304/21) від 06.10.22, яке набуло статусу остаточного, констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції щодо надмірної тривалості досудового тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001509 31.10.2018 відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263. ч. 4 ст. 187 КК України. ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України. ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

На думку адвоката, судом в повній мірі не враховано відомості щодо особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 має постійне місце мешкання, характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду. ОСОБА_8 активно приймав участь у встановлені Православного храму, у зв`язку позитивно характеризується православними служителями.

Вважає, що судом не було прийнято до уваги, що раніше до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього зобов`язань, які він жодного разу не порушував.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на його думку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, остільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду даного кримінального провадження.

На його думку, судом не було в повній мірі прийнято до уваги те, що інші обвинувачені в даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 та ОСОБА_11 надали заяви про те, що вони частково визнають свою провину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та стверджують, що обвинувачений ОСОБА_9 не причетний до цього злочину.

Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_9 неофіційно працює, проживає разом з цивільною дружиною, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим соціальні зв`язки обвинуваченого цілком відповідають його віку.

Адвокат зазначає, що судом не прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 тривалий час перебуває під вартою.

Посилається на аналогічне рішення ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Залевський та Вітковський проти України» (заява № 35093/19 та 2304/21) від 06.10.22, яке набуло статусу остаточного, констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції щодо надмірної тривалості досудового тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001509 31.10.2018 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_6 кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити та ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід ОСОБА_9 не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційних скарг адвокатів та просив рішення суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисників про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська є кримінальне провадження № 0000023 за обвинуваченням ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263. ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі.

На час розгляду клопотання в суді першої інстанції та апеляційних скарг, ризик можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків у обвинувачених значно зменшився, оскільки допитано потерпілих та свідків, а існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема й рішення Залевський та Вітковський проти України, перестає бути підставою для позбавлення свободи. Вказані ризики, передбачені ст. 177 КПК України відповідно зменшились.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо продовження існування ризику того, що обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність або вчинити новий злочин, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше притягувались до кримінальної відповідальності, в тому числі й за аналогічні злочини, відбували покарання в місцях позбавлення волі та знову обвинувачуються у вчиненні нових злочинів проти власності і життя та здоров`я особи з застосуванням насильства, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано вважав, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним і жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт і особисте зобов`язання, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слід наголосити, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції вже перебуває на завершальній стадії.

Також апеляційний суд зазначає, що наявні ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Судом першої інстанції правильно враховано і тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та суворість можливого покарання, яке може бути їм призначено у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів і ці обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, приймає до уваги наявність у обвинувачених постійного місця проживання та певних соціальних зв`язків, проте вказані обставини існували й на початковому етапі досудового розслідування та на момент вчинення кримінального правопорушення, однак не стали тими, стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню. Відтак, зазначені обставини хоча і приймаються судом, однак вони не є визначальними для вирішення питання щодо виду запобіжного заходу.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є аналогічними тим, які сторона захисту заявляла в суді першої інстанції та які були предметом розгляду місцевим судом, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, які визнані необґрунтованими, а вказані ризики, хоча і суттєво зменшились, однак реально існують про що зазначено вище.

Переглядаючи матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисту, суд апеляційної інстанції враховує строк судового розгляду та строк перебування обвинувачених під вартою, при цьому зазначає наступне.

За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Як слідує з обвинувального акта події кримінальних правопорушень мали місце в жовтні 2018 року, а обвинувальний акт надійшов до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська тільки 26.05.2021 року. На день розгляду справи апеляційним судом, відповідно до оскарженої ухвали, в суді першої інстанції вже допитані свідки, потерпілі, досліджено документи провадження, знаходиться на стадії судових дебатів.

Крім того, у кримінальному провадженні беруть участь четверо обвинувачених, чотири захисники, що об`єктивно потребує часу, як для організації судового розгляду так і належного дослідження доказів за їх участю.

Також апеляційний суд враховує, що розгляд даного кримінального провадження неодноразово відкладався у зв`язку з клопотаннями або неявкою захисників, запровадженням в Україні воєнного стану, неявкою свідків та інше.

З інформації, наданої судом першої інстанції слідує, що вказане кримінальне провадження, як зазначалось вище, перебуває на стадії судових дебатів, однак вказана стадії судового розгляду не закінчена з незалежних від суду обставин, оскільки судові засідання, призначені на 15.09.2022, 13.10.2022 та 19.10.2022 були відкладені у зв`язку з хворобою одного з обвинувачених, а починаючи з 09.11.2022 судові засідання неодноразово відкладались через неявку захисників до суду.

Таким чином, апеляційний суд під час оцінки тривалості судового розгляду та надмірного тримання обвинувачених під вартою, приймає до уваги складність кримінального провадження, обсяг обвинувачення та необхідність часу для організації належного судового розгляду та доходить висновку, що не встановлено невиправданої затримки розгляду цього кримінального провадження, у зв`язку з діями суду або неналежної організації судового розгляду. При цьому, на загальний строк розгляду кримінального провадження, в тому числі й на строк тримання обвинувачених під вартою, вплинула й процесуальна поведінка сторони захисту, які, у деяких випадках, зловживали своїми процесуальними правами, що змушувало суд першої інстанції відкладати судові засідання.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду, як законну, залишити без змін, а апеляційні скарги адвокатів,- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 Іванченко ОСОБА_13 Пістун ОСОБА_14