КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 20.04.2022 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», погодженого з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, провівши аналіз наявних в матеріалах справи даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , зазначив, що в діях засудженого ОСОБА_7 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, оскільки як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні останній повністю вину у скоєному злочині не визнав, щиро не розкаявся, умовно - дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення та наслідкам, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, а тому застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України на даній стадії відбування покарання є передчасним та буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин і не буде виконана мета кримінального покарання, як її каральної так і виправної складової.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20.04.2022 року та постановити апеляційним судом нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», погодженого з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації та звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що комісія установи виконання покарань, діючи відповідно до норм діючого законодавства, вивчивши обставини справи засудженого ОСОБА_7 дійшла висновків, що засуджена особа виправилась, відбула встановлений законом строк відбування покарання для застосування умовно-дострокового звільнення, у скоєному щиро розкаялась, намагається відновити своє соціальне становище, суспільної небезпеки не становить. За наслідками спостереження комісії за перебуванням засудженої особи у місці позбавлення волі та виходячи з матеріалів особової справи засудженого, адміністрація виправної колонії дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, про що свідчать його сумлінна поведінка, сумлінне ставлення до праці та навчання, відсутність потреби контролю за поведінкою з боку представників адміністрації. Проте, суд, в порушення норм процесуального законодавства, не взяв до уваги позицію представника установи виконання покарань, оскільки на думку суду, представник в судовому засіданні виявив поверхневі знання щодо обставин справи, а саме щодо відбування покарання засудженим ОСОБА_7 , так як обмежився лише загальними фразами, однак апелянт вважає таке формулювання недопустимим.

Також апелянт вказує, що наявність подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання є показником того, що службові особи, до компетенції яких належить нагляд за засудженими особами, дійшли висновку про перевиховання ОСОБА_7 , який став на шлях виправлення та щиро шкодує про скоєне, а тому вважає, що суд формально підійшов до вирішення питання, яке впливає на подальше життя засудженого, можливість продовження соціального життя та остаточного виправлення того що було ним скоєно.

Крім того зазначає, що згідно особової справи засудженого ОСОБА_7 останній виконує усі правила поведінки, двічі отримував заохочення за добросовісне відношення до праці, дисциплінарних стягнень не має. Також ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується добре, має сім`ю та двох малолітніх дітей, які потребують фінансового забезпечення. За наслідками неодноразових письмових звернень до потерпілої ОСОБА_8 намагається спромогтись розуміння та прощення з її боку. Зокрема, між сторонами вже досягнуто порозуміння в частині порядку виплати моральної компенсації відповідно до вироку суду і з ініціативи засудженого на момент розгляду справи в суді вже було сплачено 10070 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Після переведення засудженого до установи виконання покарань кошти стягуються в межах виконавчого провадження, майнова шкода потерпілій відшкодована до винесення судом вироку.

На переконання апелянта, застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі та його працевлаштування надасть можливість засудженому швидше виплатити моральну шкоду потерпілій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,перевіривши матеріали судового провадження №1-в/368/59/22 та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження №1-в/368/59/22 до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації, про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 на підставі ст. 81 КК України.

Згідно ч.1 ч. 2 ст. 81 КК України до осіб які відбувають покарання зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим строку покарання, визначеного у частині 3 цієї статті.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове

звільнення осіб від відбування покараннямає надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Разом з цим, суд має ретельно з`ясовувати всі обставини що стосуються даного питання, зокрема і ставлення засудженого до вчиненого злочину.

Під час розгляду вищевказаного подання, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02.02.2021 року вказаний вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_7 з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» та з 04.11.2021 року по даний час відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Згідно характеристики засудженого та довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення (а.с. 159-161), за час перебування у ДУ «Закарпатська УВП (№9)» з 08.07.2019 по 04.11.2021 року ОСОБА_7 характеризувався посередньо, порушень вимог режиму не допускав, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав. За час відбування покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» з 04.11.2021 по 07.03.2023 року мав 2 заохочення 06.01.2022 та 01.04.2022 року за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці, стягнень не мав.

За приписами п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання за поданням начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування основного покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі відбування покарання ОСОБА_7 не досяг того рівня виправлення та перевиховання, які б давали суду підстави для застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокового звільнення. При цьому, суд зазначив, що сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці засуджений повинен проявляти на протязі всього часу відбування покарання, тобто така поведінка повинна бути стабільною та носити системний характер. Проте, під час відбування покарання засуджений дійсно почав виявляти ознаки добросовісного ставлення до праці, у зв`язку з чим мав 2 заохочення, однак ці два заохочення ОСОБА_7 отримав лише безпосередньо перед настанням пільги, а на протязі тривалого часу відбування покарання останній не мав заохочень ні за зразкову поведінку, ні за добросовісне відношення до праці.

Крім того, з огляду на поведінку засудженого, його відношення до вчиненого злочину та наслідків, суд зазначив, що під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину не визнавав повністю, не відшкодував в добровільному порядку завдану шкоду, визначену вироком суду, а сплата потерпілій коштів в незначних сумах почалися незадовго до настання пільги, що ставить під сумнів його щире каяття у вчиненому злочині.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Виконання призначеного покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання є показником того, що службові особи, до компетенції яких належить нагляд за засудженими особами, дійшли висновку про перевиховання ОСОБА_7 , який став на шлях виправлення та щиро шкодує про скоєне, однак суд, в порушення норм процесуального законодавства, не взяв до уваги позицію представника установи виконання покарань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення ст. 81 КК України надають суду право, а не покладають на нього обов`язок щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

Апеляційні доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки такий висновок повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і його ставленні до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а тому з урахуванням даних про особу засудженого та його поведінки під час відбування покарання, умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, а дотримання порядку та умов відбування покарання, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, і процес виправлення та перевиховання має бути стабільним і послідовним, про що також обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Отже, аналіз матеріалів даного судового провадження дає підстави дійти висновку, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки наявність позитивної характеристики та двох заохочень, які отримав засуджений ОСОБА_9 за період відбування покарання в ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» з 04.11.2021 по 07.03.2023 року, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання та вважає, що оскаржуване рішення про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про умовно-дострокове звільнення ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20 квітня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», погодженого з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації, про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3