ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7258/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/651/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2023 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно нього будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він під вартою знаходиться вже з 30 вересня 2017 року, що перевищує всі допустимі та розумні строки тримання під вартою.

Зазначає, що на теперішній час, незважаючи на безліч проведених засідань були допитані тільки два потерпілі, свідки зі сторони обвинувачення так і не допитані, всі речові докази не досліджені.

Вказує, що перебування його під вартою вже 5 років позначилось на його психологічному та фізичному стані.

Зауважує, що в нього вроджена вада серця, внаслідок чого в нього гіпертонія та аритмія, він не може отримати необхідну медичну допомогу.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити. Вказав, що він має можливість проживати у м. Запоріжжі за адресою: АДРЕСА_2 .

Повідомлені належним чином захисник обвинуваченого та прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався вище наведених вимог.

Так, суд в своїй ухвалі про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не обґрунтовуючи їх, не зазначаючи підстав, які свідчать про те, що вказані ризики продовжують існують і наразі та не зменшились.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема "Харченко проти України", "Єлоев проти України", "Фельдман проти України") неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було складено 2 листопада 2017 року (а.с. 4).

Також, як випливає із реєстру матеріалів досудового розслідування 31 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що свідчить про те, що останній вже понад 5 років та 5 місяців перебуває під вартою.

Тривале знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, на переконання апеляційного суду, є неприпустимим. Здійснення судового розгляду в цьому кримінальному провадженні не відповідає його завданням, оскільки не є швидким.

Таке забезпечення розгляду та вирішення справи не відповідає загальним засадам кримінального провадження: верховенства права, законності, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, доступ до правосуддя, забезпечення права на захист.

Водночас, ч. 4 ст. 28 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За таких обставин слід виходити з того, що з урахуванням тривалого часу, перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає, що ступень ризиків вказаних судом зменшилась, що є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.

Крім того, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_6 має наявність постійного місця проживання та реєстрації на території м. Запоріжжя, має стійкі соціальні зв`язки у вигляді дружини та неповнолітньої дитини.

При цьому, як випливає із клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, то його позиція зводилась в цілому до існування ризиків через тяжкість можливого покарання, проте, як вже зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Між іншого, покладення на обвинуваченого обов`язків не залишати житло цілодобово, прибувати за кожною вимогою до суду, утримуватися від спілкування зі свідками, також істотно зменшують вищевказані ризики.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, тривале перебування останнього під вартою (5 років та 5 місяців), колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для запобігання встановленим ризикам, а тому ухвала суду першої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2023 року включно, скасувати.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 строком до 17 березня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту звільнити з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/7258/17