УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.12.2022 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 21.02.2023 року включно

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 21.02.2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є необгрунтованою та незаконною.

Вважає, що на даний час змінились обставини і наполягає на відсутності вказаних в клопотанні прокурора ризиків.

Зазначає, що судом не врахована можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який також може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та запобігти зазначеним в клопотанні прокурорам ризикам.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування та не зменшились.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даний час наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, ризик вчинення нового кримінального правопорушення, вони не зменшились та продовжують існувати, та запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до матеріалів в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування та не зменшились.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором існують, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачав реальним ризик, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків, так як обвинувачений системно демонструє агресивну поведінку в бік учасників провадження, що вказує на реальність і обгрунтованість ризику впливу на свідків та потерпілого.

Також суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень до покарання у виді позбавлення волі. На даний час має незняті непогашені судимості.

Крім того, обвинувачений систематично протягом року притягувався до адміністративної відповідальності та сукупність зазначених фактів є достаньою підставою вважати реальним і обгрунтованим ризик вчинення нового злочину.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, та ризик вчинення нового злочину.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого, запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливає на існуючі ризики.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.12.2022 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: