ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/900/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/18/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.246 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Борщівського районного суду від 19 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України та виправдано.

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Борщівського районного суду від 01 березня 2021 року.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішено.

Згідно вироку ОСОБА_11 було пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, наступного змісту: ОСОБА_11 18 лютого 2021 року зранку, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, з метою вчинення незаконної порубки дерев, трактором марки «DW 150 RХі» з причіпом, д.н.з. « НОМЕР_1 », приїхав в ліс, який розташований в межах с.Устя Чортківського району, який відноситься до природно-заповідного фонду - регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон». Перебуваючи в даній частині лісу, в межах с.Устя Чсртківського району Тернопільської області, на землях запасу, не наданих у власність чи користування на території Мельнице-Подільської об`єднаної територіальної громади за координатами довгота 26,092965, широта 48,619181 та знаходиться у межах території регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», який оголошений рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 30 серпня 1990 року № 191 і від 29 листопада 1990 року № 273 і відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд» належить до природно-заповідного фонду, ОСОБА_11 діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст.ст. 4, 24, 67, 68, 69 Лісового кодексу України від 21 січня 1994 року, ст.ст. 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 3, 10 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, який посвідчується документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою не встановленого у ході досудового розслідування предмету, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання, здійснив незаконну порубку 18-ти дерев породи «граб». Продовжуючи свої умисні, протиправні дії, ОСОБА_11 в цей же день стовбури 18-ти дерев породи «Граб» розділив на частини в кількості 75 штук, які завантажив на причіп, д.н.з. « НОМЕР_1 », який прикріплений до трактора зеленого кольору марки «DW 150 RХі» та даним трактором із причіпом покинув місце вчинення злочину у напрямку свого домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_1 . Під час незаконного перевезення незаконно зрубаних дерев ОСОБА_11 зупинили працівники поліції ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, припинивши злочинну діяльність останнього. Своїми умисними діями ОСОБА_11 відповідно до висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи заподіяв державі в особі Мельнице-Подільської селищної ради матеріальну шкоду на загальну суму 2143,00 гривень.

Дії ОСОБА_11 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч.3 ст. 246 КК України, тобто незаконна порубка та перевезення дерев на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон».

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Борщівського районного суду від 19 травня 2022 року скасувати, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст.ст.96-1,96-2 КК України просить конфіскувати у власність держави належні обвинуваченому трактор і причіп як засоби та знаряддя незаконної порубки дерев, а 75 частин стовбурів дерев породи «граб» різної довжини та ширини, а також 18 зрізів, які проведено під час їх огляду 24.02.2021р., передати у власність Мельниця-Подільської селищної ради. Цивільний позов пред`явлений прокурором в інтересах держави на суму 2143 гривень задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вказаний вирок не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що констатація в оскаржуваному вироку того факту, що отримані від Держеконіспекції у Тернопільській області картосхеми вказаною регіонального ландшафтного парку та копії положення «Про державний ландшафтний природний парк «Дністровський каньйон» містять розбіжності у назві об`єкту природно-заповідного фонду є безпідставними, адже на їх основі можна чітко встановити, що надані документи стосуються регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», і він є заповідною зоною, створений та діє відповідно до вимог чинного законодавства України.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки незважаючи на той факт, що у вказаних показах вищезазначені свідки під час судового розгляду справи не стверджували про те, то вони безпосередньо бачили як обвинувачений здійснював порубку дерев, наведені показання у сукупності із іншими доказами, дослідженими під час розгляду даної справи, дають змогу стверджувати про те, що обвинувачений дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Стверджує, що не можна погодитися з висновком суду про те, що фактично було проведено обшук у транспортному засобі, а не його огляд, на підставі чого протокол огляду місця події від 18 лютого 2021 року судом визнано недопустимим доказом оскільки, слідчим було проведено лише огляд ділянки місцевості та ззовні оглянуто розташований на ній транспортний засіб, без будь-якого проникнення до нього, а ділянка місцевості з розташованим на ній автомобілем, відповідно до норм чинного КПК України не підпадає під ознаки житла чи іншого володіння особи. Безпосередньо огляд транспортного засобу (який відноситься до іншого володіння особи), тобто трактора з причепом, який належить обвинуваченому, під час проведення зазначеної слідчої дії не проводився та з нього безпосередньо співробітниками поліції нічого не вилучалось. Частина стовбурів дерев, які є предметом вчинення даного кримінального правопорушення, у момент огляду знаходились на причепі, який не мав жодних загороджень, що перешкоджало б візуальному його обстеженню та проведенню фактичних обмірів деревини працівниками поліції під час проведення огляду. У зв`язку із цим, безпідставним є висновок суду про застосування принципу «плодів отруйного дерева» та визнання недопустимими похідних від протоколу огляду місця події від 18 лютого 2021 року доказів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення обвинуваченого та думку його захисника, які заперечили проти доводів прокурора і просять залишити вирок без змін, повторно дослідивши обставини провадження та перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Статтею 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що Борщівський районний суд виконав всі вимоги наведені закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що прокурором не доведено, що саме обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.246 КК України, а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Апеляційний суд вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив те, що сторона обвинувачення не довела того, що саме обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а також не спростувала належними і допустимими доказами версію сторони захисту про непричетність обвинуваченого до вчинення цього правопорушення.

Так, згідно вироку обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні стверджував, що зранку 18 лютого 2021 року він разом зі своїми сусідами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ремонтував свій трактор. Через деякий час ОСОБА_14 поїхав у смт.Мельниця-Подільска, а згодом до нього зателефонувала дружина останнього і повідомила, що за селом у них закінчився бензин. Тоді він, ОСОБА_11 , поніс їм паливо і по дорозі чув у лісі звук бензопили і розкидане гілля. Коли повертався додому підібрав кілька гілок і його зустріла ОСОБА_12 , якій він пояснив, що не рубав дерева. Приблизно через годину повернувся ОСОБА_14 і вони разом поїхали і завантажили уже зрубані гілля дерев у причеп. При цьому, обвинувачений категорично заперечував, що в той день чи перед тим здійснював порубку дерев, а послідовно стверджував, що лише завантажив деревину, яка залишилась після чистки лісу.

Такі показання обвинуваченого підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Натомість сторона обвинувачення не надала суду доказів того, що саме обвинувачений ОСОБА_11 вчинив діяння, які утворюють об`єктивну сторону інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме незаконну порубку дерев.

Так, згідно вироку допитані судом першої інстанції свідок сторони обвинувачення ОСОБА_12 повідомила, що не бачила як обвинувачений ОСОБА_11 зрізав дерева, а бачила лише як він носив від лісу стовбури дерев і складав їх на її городі та городі ОСОБА_13 , а тому вона повідомила сільського старосту ОСОБА_17 і покликала ОСОБА_13 . Останні в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_12 їх повідомила про вказані обставини і самі вони також не бачили хто саме рубав дерева. Свідок ОСОБА_18 був залучений до участі в цьому кримінальному провадженні як інспектор з охорони навколишнього природного середовища і брав участь в оглядах вилучених стовбурів дерев і місця їх порубки.

Вказані свідки сторони обвинувачення не підтвердили, що саме обвинувачений ОСОБА_11 здійснив порубку дерев 18 лютого 2021 року на території природно-заповідного фонду.

Апеляційний суд відповідно ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора повторно дослідив обставини цього кримінального провадження.

Зокрема в ході апеляційного розгляду було безпосередньо допитано свідка ОСОБА_12 , яка дала показання аналогічні тим, які зазначені в оскарженому вироку. Вона пояснила, що 18 лютого 2021 року не бачила чи обвинувачений ОСОБА_11 зрізав дерева. А бачила лише як він носив від лісу стовбури дерев і складав на її городі.

Допитаний в ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є старостою села і підтвердив, що 18 лютого 2021 року ОСОБА_12 повідомляла йому лише те, що неподалік місця де рубали в лісі дерева бачила обвинуваченого ОСОБА_11 , який засмічував її город.

Таким чином, повторно безпосередньо допитавши свідків обвинувачення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що їх показаннями не підтверджується той факт, що саме обвинувачений ОСОБА_11 здійснював незаконну порубку дерев, оскільки за їх версією вони бачили ОСОБА_11 неподалік місця події, чого ОСОБА_11 не заперечував під час розгляду справи. Свідок ОСОБА_18 був присутній лише під час огляду місця події.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки показам свідків сторони обвинувачення, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки показання вказаних свідків в ході апеляційного розгляду по суті не відрізнялися від показань, які викладені в оскаржуваному вироку, в яких вони не підтвердили того, що саме обвинувачений ОСОБА_11 здійснював незаконну порубку дерев.

Окрім показань свідків апеляційний суд за клопотанням прокурора також повторно дослідив інші матеріали кримінального провадження, а саме:

протокол огляду місця події від 18.02.2021р., проведений в період часу з 21:05 год. до 22:10 год., згідно якого виявлено мінітрактор зеленого кольору з написом на капоті «DW 150 RХі» за яким, на причепі, д.н.з. « НОМЕР_1 », виявлено стовбури дерев породи «граб» у кількості 75 стовбурів. В ході огляду проведено заміри кожного стовбура і зафіксовано їх довжину і діаметр. Також, в даному причепі внизу під стовбурами дерев виявлено незначні залишки листя, дрібного гілля і тирси (а.с.84-91);

протокол огляду місця події від 24.02.2021р., згідно якого було вибрано 18 частин дерев породи граб та із них проведено зрізи, де досліджувана сторона зрізів у кількості 18 штук позначена умовно латинською літерою «V» (а.с.103-105);

протокол огляду місця події від 24.02.2021р., згідно якого за результатами огляду місці події, а саме території лісових насаджень, яка розміщена в межах с.Устя Чортківського району Тернопільської області, було виявлено 29 пнів дерев породи граб, з яких 18 пнів співпали із зрізами, проведеними із комлевих частин продукції, яка була завантажена на причепі д.н.з. « НОМЕР_1 », з яких зроблено зрізи у кількості 18 штук, де досліджувана сторона цих зрізів позначена умовно літерою «П» (а.с.106-108);

висновок судової трасологічної експертизи №СЕ-19/120-21/2460-ТР від 25.03.2021р., згідно якої зрізи, які проведено під час огляду 24.02.2021р. за місцем зберігання речових доказів та зрізи, які проведено під час огляду 24 лютого 2021 року на території лісових насаджень в межах с.Устя Чортківського району, до розділення складали одне ціле (один стовбур) (а.с.127- 165);

висновок інженерно-екологічної експертизи №644/21-28/664-666/21-28 від 26.03.2021р., згідно з яким розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 18 дерев породи граб на земельній ділянці Мельнице-Подільської селищної ради в межах с.Устя, Чортківського району Тернопільської області на території регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон» становить 2143.00 грн. (а.с.167-171).

Оцінюючи встановлені на підставі наведених доказів обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що вони мали місце під час або після огляду місця де було виявлено належний обвинуваченому мінітрактор, у причепі якого знаходились частини стовбурів дерев породи «граб» у кількості 75 штук, а тому вони не спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_11 і не доводять вчинення саме ним незаконної порубки цих дерев.

При цьому, апеляційний суд також бере до уваги той факт, що під час огляду місця події не було зафіксовано та вході подальшого досудового розслідування не встановлено жодного предмета, за допомогою якого обвинувачений ОСОБА_11 здійснив би вирубку дерев.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_11 про непричетність до незаконної вирубки дерев 18 лютого 2021 року нічим не спростовано.

Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення не довела факту здійснення обвинуваченим незаконної порубки дерев та не надала доказів на спростування показань обвинуваченого ОСОБА_11 , про те, що він ані 18 лютого 2021 року, ані будь-якого іншого дня рубку дерев не здійснював, а деревина, яку він завантажив на свій причеп, залишилася від чистки лісу іншими особами.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі і в ході апеляційного розгляду про те, що на вчинення незаконної порубки дерев саме обвинуваченим ОСОБА_11 вказує сам по собі факт перевезення ним стовбурів дерев у причепі трактора апеляційний суд оцінює як припущення, яке не може бути покладено в основу обвинувального вироку і на якому не може ґрунтуватися обвинувачення.

Окрім того, як видно зі змісту оскарженого вироку суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 18 лютого 2021 року так як цю слідчу дію проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме в порушення вимог ст.233 КПК України без відповідного дозволу слідчого судді. У зв`язку з наведеним суд першої інстанції також визнав недопустимими всі похідні від вказаної слідчої дії джерела доказів, а саме протоколи огляду від 24 лютого 2021 року.

Також, суд першої інстанції оцінив як суперечливі надані стороною обвинувачення відомості на підтвердження того, що незаконна порубка дерев була здійснена на території природно-заповідного фонду. Зокрема, суд вказав на відсутність нормативного акту, яким встановлено межі об`єкта природно-заповідного фонду і на наявність розбіжностей у його назві, яка в різних документах вказана як державний або регіональний ландшафтний парк.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне визнання вказаних доказів недопустимими і неправильну оцінку судом першої інстанції відомостей щодо місця порубки дерев на землях природно-заповідного фонду жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо підстав виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 , якими в оскарженому вироку вказано недоведеність факту вчинення саме ним кримінального правопорушення п.2 ч.1 ст.246 КК України.

Крім того, перевіркою матеріалів під час апеляційного розгляду встановлено, що наведена в оскарженому вироку оцінка усіх доказів, у тому числі протоколу огляду місця події від 18 лютого 2021 року, є правильною і ґрунтується на вимогах КПК України. В даному вироку суд першої інстанції детально проаналізував зміст кожного з наданих стороною обвинувачення доказів, навів належні і достатні мотиви їх відхилення з посиланням на відповідні положення кримінального процесуального закону. Постановлене судом першої інстанції рішення повністю відповідає вимогам ст.375 КПК України.

Так, щодо оцінки даних протоколу огляду місця події від 18 лютого 2021 року суд першої інстанції правильно вказав, що в ході цього огляду слідчим було здійснено проникнення до володіння особи (транспортного засобу) без дотримання вимог ч.1,3 ст.233, ч.2 ст.237 КПК України, тобто без згоди власника і без ухвали слідчого судді, а також без подальшого звернення до слідчого судді після проведення огляду.

В апеляційній скарзі прокурора не заперечується той факт, що в даному випадку слідчий після проведення огляду не звертався з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Прокурор лише стверджує, що слідчий 18 лютого 2021 року проводив не обшук, а огляд ділянки місцевості, на якій знаходились належний обвинуваченому трактор з причепом, з яких працівники поліції нічого не вилучали.

Однак, такі доводи прокурора не підтверджуються фактичними обставинами кримінального провадження, з яких вбачається, що під час огляду місця події 18 лютого 2021 року виявлені у причепі, д.н.з. « НОМЕР_1 », 75 стовбурів дерев породи «граб» були вивантажені і обміряні, а в подальшому вилучені разом з причепом та визнані речовими доказами. Вказане підтверджується даними протоколу огляду від 18 лютого 2021 року та показаннями свідка ОСОБА_17 , який був залучений в якості понятого.

Наведені обставини підтверджують, що в даному випадку метою цієї слідчої дії було відшукання речей, що мають значення і можуть бути доказами під час судового розгляду, та спростовують доводи прокурора про те, що проводився лише візуальний огляд і не було жодних перешкод для огляду вмісту причепа.

Викладена в оскарженому вироку оцінка вказаних обставин повністю узгоджується з наведеними в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року (справа № 708/392/18) висновками щодо застосування за аналогічних обставин положень ст.ст.233,234,237 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора висновки з постанови ККС ВС від 31 березня 2020 року у справі №333/1539/16 є неналежними, оскільки обставини у вказаній справ не є тотожними тим обставинам, які встановлені оскарженим вироком. Так, зі змісту вказаної постанови ККС ВС видно, що в кримінальному провадженні, в якому її було винесено, проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди з метою виявлення та фіксування технічного стану, пошкоджень та характерних ознак транспортного засобу після ДТП, слідової інформації на ньому про обставини події.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_11 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення., а вирок Борщівського районного суду від 19 травня 2022 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді