Справа № № 585/3865/18
Номер провадження 1-кп/585/32/23
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

17 березня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючої судді: ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001233 від 20.12.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, уродженця м.Миколаївка Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого: 13.02.2004 року Слов`янським судом Донецької області за ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 10,12.2004 року Слов`янським судом Донецької області за ч. З ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

18.07.2007 року Слов`янським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; 21.11.2014 року Слов`янським судом Донецької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 186, ст. 395 КК України до 5 років позбавлення волі;

27.03.2015 року Слов`янським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 21.11.2014 року остаточно призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статті 391КК України (далі КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження судом обвинуваченому була роз`яснена можливість звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

2. Обвинувачений, вернувся з клопотанням про його звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ст.391 КК України.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання не заперечував.

Оцінки суду

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1ст. 49 КК.

Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.

Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2ст. 49 КК: п`ятьроків з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від слідства або суду;

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких умов в цьому випадку призводить до такого.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

-початкового моменту перебігу строку давності;

-передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

1.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

2.ступінь тяжкості цього діяння;

3.тривалість строку давності

Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В межах цього кримінального провадження 27 вересня 2018 року був складений та затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у якому була викладалась версія державного обвинувачення про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

3. За версією, що була сформульована публічним обвинуваченням, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

3.1) . ОСОБА_4 , що маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення умисних майнових злочинів, злочинів проти життя та здоров`я особи, проти правосуддя під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі, вчинив новий умисний злочин проти правосуддя за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 з 27.11.2015 року знаходився у місцях позбавлення волі; з них: з 30,01.2015 по до 26.05.2015 та 26.05.2015 по 07.02.2017 у ДУ «Бахмутська установа виконання покарання. Під час перебування в СІЗО м. Бахмут (раніше мало назву Артемівськ) ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативної сторони, допускав грубі порушення режиму тримання за що мав 3 стягнення, заохочень не мав. Перебуваючи в Херсонській виправній колонії № 61, допустив 4 порушення вимог режиму тримання, за що мав 3 стягнення правами начальника установи та 1 раз поміщувався до дисциплінарного ізолятора, не заохочувався.

З 04.03.2017 року ОСОБА_4 відбував покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» (далі ДУ «РВК №56»), яка розташована за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, 19. По прибуттю до установи засудженому ОСОБА_4 були роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги режиму відбуття покарання. Під час відбуття покарання у ДУ «РВК №56» засуджений ОСОБА_4 , починаючи з березня 2017 року, діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, вирішив встати на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації установи, у зв`язку з чим на нього було накладено 24 дисциплінарних стягнення за різні порушення режиму відбуття покарання, з яких 5 разів поміщений до дисциплінарного ізолятору установи, раз до приміщення камерного типу установи, не заохочувався.

Крім того, ОСОБА_4 упродовж своєї злочинної діяльності, пов`язаної зі злісною непокорою вимогам адміністрації установи виконання покарання 22,10.2017, о 12 годині 55 хвилин, під час шикування засуджених відділення СПС № 9 для слідування на обід самовільно покинув стрій та намагався підійти до локального сектору відділення № 5, порушивши ст. 107 КВК України. На зроблені зауваження представником адміністрації відреагував невірно, вступив у суперечку, вів себе неввічливо, а саме, висловлювався ненормативною лексикою, вживав жаргонні слова та виказував незадоволення режимом тримання, Таким чином, своїми умисними діями засуджений ОСОБА_4 надав негативний приклад іншим засудженим та порушив правила внутрішнього розпорядку установи виконання покарання. Відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.10.2017 за допущені порушення засуджений ОСОБА_4 10,11,2017 був переведений до приміщення камерного типу строком на один місяць

У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні камерного типу, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарання, 10.11,2017 року в 11 годин 20 хвилин, під час поміщення до камери приміщення камерного типу в категоричній формі відмовився вдягати форму одягу встановленою зразку, чим порушив ст. 107 КВК України.

20.11.2017 о 09 годині 30 хвилин під час проведення масового заходу в приміщенні ДІЗО, ПКТ, ДКП прогулянковому вироку № 3 ОСОБА_4 намагався встановити міжкамерний зв`язок з іншими засудженими.

23.11.2017 о 10 годині 05 хвилин засуджений ОСОБА_4 допустив аналогічне порушення щодо встановлення міжкамерного зв`язку з іншими засудженими.

15.12.2017 року о 14 годині 10 хвилин засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні камерного типу № 13 занавісив оглядове віконце, чим порушив п.2 р.З Правил внутрішнього розпорядку Державної установи РВК №56, на зроблене зауваження відреагував невірно, погрожував фізичною розправою над тими, хто спробує увійти в камеру, де він утримувався.

17.12.2017 ОСОБА_4 було зроблено офіційне попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України за злісну непокору вимогам адміністрації виправної установи.

18.12.2017Року о 12 годині 00 хвилин за допущене порушення режиму тримання засудженим ОСОБА_4 , згідно рішення дисциплінарної комісії, його було переведено до дисциплінарного ізолятору терміном на 3 доби.

Крім того, під час перебування в приміщенні камери № 13 дисциплінарного ізолятору ОСОБА_4 20.12.2017 повинен був провести прибирання в камері, що передбачено за графіком чергування, проте самостійно до прибирання не приступив.

Того ж дня, о 09 год. 20 хв. начальником відділення СПС № 9 ОСОБА_5 було запропоновано засудженому ОСОБА_4 провести прибирання в камері, для чого надано необхідний господарчий інвентар.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань, засуджений ОСОБА_4 , незважаючи на те, що всім необхідним господарчим інвентарем був забезпечений, публічно, зухвало відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації ОСОБА_5 , мотивуючи свою відмову тим, що це суперечить його внутрішнім переконанням

Засуджений ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у РВК №56, вчинив всі дії, які вважав за необхідне, з метою порушення режиму відбуття покарання, у зв`язку з чим його один раз було переведено до приміщення камерного типу установи, та один раз в дисциплінарний ізолятор, де під час відбуття даного стягнення ОСОБА_4 умисно вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи.

4. Ці дії ОСОБА_4 органом слідства та публічним обвинуваченням кваліфіковані за статтею 391 Кримінального Кодексу України - злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або інша протидія адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання, -

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого ним діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою в березні 2017 року ОСОБА_4 вчинив за вказаних в обвинувальному акті обставин кримінальні правопорушення, передбачені статтею 391 Кримінального КодексуУкраїни.

Отже, початковим моментом перебігу строку давності в цих випадках є 20.12.2017 року.

Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за статтею 391 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує санкції цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, про яке йдеться в обвинувальному акті, законодавство, що встановлювало кримінальну караність вказаних автором обвинувального акту діянь, санкції за вчинення відповідних кримінальних правопорушень, а також норми статті 12 Кримінального Кодексу України, змінювались.

За такого при вирішенні питання про тривалість строків давності в цьому випадку суд керується й вимогами статті 5 цього Кодексу, відповідно до яких:

1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення таким чином.

1. На момент вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень діяла стаття 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка передбачала класифікацію кримінальних правопорушень на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Після вчинення цього кримінального правопорушення березень 2017 року - був прийнятий Закон України № 2617-VIІІ"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", що набув чинності 01 липня 2020 року /надалі - Закон № 2617/. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до статті 12 Кримінального Кодексу України, а саме - запроваджував іншу класифікацію кримінальних правопорушень; відповідно до запровадженої цим законом класифікації кримінальні правопорушення поділялись на кримінальні проступки та злочини. При цьому цим законом в цілому передбачались менш тяжкі наслідки вчинення кримінальних проступків, ніж вчинення злочинів, а злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Отже, Закон № 2617 становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в цілому покращувалось.

За такого відповідно до приписів частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України норми статті 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 4025-VIвід 15 листопада 2011 року не можуть застосовуватись відносно кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_4 .

Таке доводить, що відносно ОСОБА_4 мають застосовуватись норми статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617.

Далі, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 391 Кримінального Кодексу України, діяла норма цієї частини цієї статті в редакції Закону від 15 квітня 2008 року за яким санкція цієї частини передбачала покарання у виді

-позбавлення волі на строк до трьох років;

За такого відповідно до приписів частини 3 статті 5 Кримінального Кодексу України відносно ОСОБА_4 в зв`язку із вчиненням кримінальних правопорушень, передбаченого статтею 391 Кримінального Кодексу України можуть бути застосовані основні покарання у вигляді:

-позбавлення волі на строк до трьох років;

3. Відповідно до частини 2 статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/ кримінальне правопорушення, за вчинення якого може бути призначене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк не більше п`яти років, є нетяжким злочином.

Отже, вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за ст.391 КК України є нетяжким злочином.

Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального нетяжкого злочину ОСОБА_4 , суд виходить з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 цієї статті у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, строк давності становить п`ять років.

Матеріали справи поза розумним сумнівом свідчать, що під час здійснення цього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 не вчиняв дій, які могли бути кваліфікованими, як ухилення від слідства або суду.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Відповідно до статті 286 Кримінального Процесуального Кодексу України суд розглядає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за клопотання сторони кримінального провадження

Відповідно до частини 2 статті 288 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Ці норми дозволяють вирішити заявлене захистом клопотання таким чином.

2. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення обвинуваченим вказаного автором обвинувального акту кримінального правопорушення, передбаченого статтею 391 частиною Кримінального кодексу України та до моменту розгляду клопотання судом встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, сплинули.

3. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічений та просить про закриття провадження у справі.

Отже, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за статтею 391 КК України, а провадження у справі відносно нього - закрити.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що передбачене статтею 391 Кримінального кодексу України.

Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене статтею 391 Кримінального кодексу України, - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 7 днів.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ