Справа № 521/8274/23
Номер провадження:1-кс/521/1198/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2023 року м. Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що 24.03.2023 року до ЧЧ надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 „ який при собі зберігає речовину схожу на наркотичну без мети збуту.
При виїзді на місце події слідчо-оперативної групи відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, дізнавачем відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області на підставі ч.6 ст. 2982, 2983 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 КПК України, у присутності понятих, затриманою особу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час особистого обшуку якого у внутрішній кишені вдягнутої на ньому нагрудної сумки виявлено два згортки з фольги, при відкритті яких було виявлено два полімерних пакети з речовинами рослинного походження зеленого кольору, які було вилучено та упаковано до спеціалізованого сейф-пакету з серією та номером РSР1063429.
Вилучене майно, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Однак, відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.
Слід вказати, що завданням арешту майна згідно кримінально-процесуального закону є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1ст. 170 КПК України).
Слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача про арешт майна не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема меті арешту. Дізнавачем не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення, оскільки таке майно на даний час вже визнано речовим доказом та відповідно до Постанови КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», повинно перебувати на відповідному зберіганні в камері зберігання речових доказів, що виключає можливість такого майна бути прихованим, пошкодженим, втраченим, знищеним, використаним або перетвореним.
Окрім цього, в разі визнання відповідно до висновку експерта вказаного майна наркотичним засобом або психотропною речовиною, таке майно не може бути повернуте його власнику.
Слід зазначити, що обіг наркотичних засобів та психотропних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу та не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.
Накладення арешту в даному випадку з метою підтвердження, що вказані речовини є наркотичним засобом або психотропною речовиною суперечить вимогам кримінально-процесуального закону, оскільки у випадку відсутності такого висновку виникають сумніви у кримінально-правовій кваліфікації та наявності в діях особи складу вказаного кримінального правопорушення.
У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, є безпідставним та немотивованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.
При цьому слідчий суддя зазначає, що відмова в накладенні арешту не тягне за собою виконання вимог п.2 ч.1ст.169 КПК України, оскільки майно, на яке дізнавач просить накласти арешт не є тимчасово вилученим в розумінні кримінально-процесуального закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1