Справа № 346/660/23
Провадження № 1-кс/346/105/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Коломия клопотання старшого слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні №0000122 від 12.02.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тростянець Снятинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною вищою освітою, керівника відокремленого підрозділу Чортківська дистанція колії, не судимий, депутатом не являється, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Клопотання надійшло до суду 16 лютого 2023 р.

Суд перевірив надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження в рамках якого подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, -

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, погодженим прокурором Коломийської окружної прокуратури, в обгрунтування якого посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.2023 р. приблизно о 18:25 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби та сухому асфальтному покритті рухався в м. Коломия по вул. Мазепи у напрямку центральної частини м. Коломия та в цей час під`їжджав до перехрестя вулиць Мазепи - Бачинського - Київська.

До вказаного перехрестя у напрямку із вулиці Київська підійшла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка почала переходити проїзну частину дороги по вулиці Мазепи по пішохідному переході, який позначений дорожніми знаками 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1.

У відповідності до вимог п. 4.16.а) Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_7 під час переходу проїзної частини позначеними регульованими пішохідними переходами, мала перевагу в русі. Однак, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_7 на проїзній частині дороги, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину дороги пішохідним переходом.

При цьому, ОСОБА_6 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3.б), який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 4.16.а), у відповідності до вимог якого пішохід має право на перевагу у русі під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу, перелом лівої стегнової кістки, множинні переломи кісток тазу, політравма.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, 11.02.2023 р. приблизно о 18:25 год. після вчинення даного наїзду на пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_6 в порушення вимог підпунктів «а», «г», «д» пункту 2.10 Правил дорожнього руху достовірно знаючи, що такими своїми діями він поставив потерпілу у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує вона допомоги, не вжив можливих заходів для надання їй домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз ОСОБА_7 до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, а умисно залишив її у небезпечному для життя стані на проїзній частині дороги та не зупиняючи транспортний засіб зник з місця пригоди.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразилися у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілу ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 135 КК України.

15 лютого 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав частково.

Підозрюваний ОСОБА_6 в сукупності підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 135 КК України та згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді обмеженням волі на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк, а також проти безпеки руху та експлуатації транспорту, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України та згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду встановлено, що останній після факту наїзду на потерпілу ОСОБА_7 , не зупиняючи транспортний засіб зник з місця пригоди, хоча в подальшому ним повідомлено на лінію «102» про скоєний злочин, однак після вказаного повідомлення він вимкнув телефон та з 11.02.2023 р. до 13.02.2023 р. не з`являвся до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, тому є ризик того, що в майбутньому з метою уникнення покарання і затягування справи, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Дійсним є такий ризик і у розрізі того, що підозрюваний перебуваючи на свободі будучи обізнаним з санкціями статей, які йому інкримінуються, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду в подальшому.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слід відмітити, що підозрюваний ОСОБА_8 після факту ДТП намагався приховати речовий доказ, а саме транспортний засіб «MERCEDES-BENZ ML 350», якого він відігнав з місця пригоди та залишив у дворі біля будинку

АДРЕСА_2 , зачинив його та зняв номерні знаки, що значним чином ускладнило його ідентифікацію, процес встановлення власника та проведення інших слідчих (розшукових) дій. Крім того, по даний час підозрюваним добровільно не повідомлено про місце знаходження номерних знаків, ключа запалювання, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та їх не долучено до кримінального провадження як речових доказів.

Щодо ризику можливості підозрюваного незаконно впливати на потерпілу, свідків та експертів у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності, є те, що потерпіла та свідок на час розгляду даного клопотання, судом ще не допитані, потерпіла на даний час перебуває у тяжкому стані від отриманих травм в медичному закладі. Оцінюючи наявність цього ризику (вплив на свідків) у кримінальному провадженні, слід виходити з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків та потерпілих у кримінальному провадженні на різних його етапах, та розуміти, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілою, яким відомі обставини вчинення злочинів у яких останній підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Тим самим, наявності ризику впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка і потерпілої та дослідження їх судом.

Крім того, у кримінальному провадженні планується проведення ряду судових експертиз інженерно-транспортних, дактилоскопічних, результати яких будуть мати суттєве значення для прийняття законного кінцевого рішення у справі, тому існує ризик можливого незаконного впливу підозрюваного і на експертів у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності.

Слідчий вказав, що з огляду на встановлені фактичні обставини на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та доречною в цей час, адже саме такий буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. В ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам, що дійсно тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте санкція статті за якою особу повідомлено про підозру в цій ситуації в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під вартою.

Враховуючи вищенаведені ризики, тяжкість злочину, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту неможливе.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки до органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили про наявність перешкод для тримання під вартою за станом здоров`я.

Отже, підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідка, експерта у кримінальному провадженні у зв`язку з чим є обґрунтовані підстави вважати, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не може забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків по кримінальному провадженні, а тому є необхідність у обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, для запобігання вищевказаним ризикам, необхідно врахувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Просить клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб із покладення обов язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; зобов`язати здати відповідним органам державної влади на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон виданий на його ім`я.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив клопотання задовольнити та долучив довідку № 606 від 15.02.2023 р. Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської області, з якої вбачається , що потерпіла ОСОБА_7 з 12 лютого 2023 року знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, 12.02.2023р. перенесла операції, рекомендовано продовжити лікування.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають за можливе та просять застосувати запобіжний захід у виді застави посилаючись на те, що вищезазначені ризики є недоведеними, повідомлення про підозру за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України є необгрунтованою. Крім того у підозрюваного наявні міцні соціальні зв язки, а саме, що підозрюваний має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю роботи і проживання, не буде переховуватись від слідства та суду, що працює начальником дистанції виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» і має стабільний дохід, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружений. В судовому засіданні захисником долучено копії медичних документів, з яких вбачається, що ОСОБА_8 у 2012, 2020 р.р. перебував на лікування у медичних закладах. Також, захисник зазначив, що не надано доказів та переконливих обгрунтувань, що саме тримання під вартою є єдиним можливим запобіжним заходом, а всі інші запобіжні заходи, не зможуть запобігти вказаним у клопотанні ризикам. На його, захисника переконання, застосування запобіжного заходу у виді застави могло б уникнути будь-яких ризиків і був би більш співмірним та пропорційним.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно зі ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000122, відомості про яке внесені до ЄРДР - 12.02.2023 р. за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України (а.с. 9-10).

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, про що 15.02.2023 р. останньому було повідомлено про підозру (а.с.30-32).

Аналізуючи надані слідчому судді докази з точки зору причетності до вчиненого правопорушення, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю вагомих доказів матеріалів кримінального провадження, перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, які вказують на можливу причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: рапорти помічника чергового Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 11.02.2023 р., заяву ОСОБА_11 про вчинені кримінальні правопорушення від 14.02.2023 р., протоколами огляду місця події від 11.02.2023 р.(з схемою до протоколу ОМП), протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 13.02.2023 р, протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 13.02.2023 р. та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Прокурором та слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, що перешкоджають органам досудового розслідування уникнути їх без взяття його під варту, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Крім того, зважаючи на наявність зазначених вище ризиків та те, що на даний час не проведено всіх слідчих дій з метою отримання належних та допустимих доказів, слідчий суддя вважає ці обставини такими, що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню з обранням відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, його майновий та сімейний стан, а також інші характеризуючи дані, які підтверджені наявними у справі доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, сукупність вказаних фактів, слідчий суддя доходить переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є також істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Що стосується заперечень підозрюваного та захисника, то суд вважає такі необгрунтованими та недоведеними.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196,197 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів - по 15 квітня 2023 року включно.

ОСОБА_6 взяти під варту у залі суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту взяття під варту.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 здійснювати в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Визначити заставу в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: одержувач коштів: МФО: 820172, Код отримувача: 26289647, Банк отримувача: ДКС України, м. Київ, Рахунок: UA0002265, призначення платежу: застава по кримінальному провадженні за ОСОБА_6 .

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 на строк до 15 квітня 2023 року наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматись від спілкування з потерпілими, свідками, експертами в даному кримінальному провадженні;

5)зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 здати відповідним органам державної влади на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон виданий на його ім`я та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1