Справа № 333/4415/22
Провадження 1-кс/333/1621/22
УХВАЛА
Іменем України

28 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0000089 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подав до суду клопотання клопотанням про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0000089 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 07.09.2022, слідчими проведено обшук домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено зазначені у клопотанні грошові кошти, речі та документи, які належать ОСОБА_4
07.09.2022 слідчим винесено постанову про визнання вилучених під час проведення обшуку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , грошових коштів, речей та документів - речовими доказами..
13 вересня 2022 року ухвалою (справа № 335/5572/22, провадження №1- кс/335/2298/2022) слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі) про арешт майна ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження 0000089 від 15.07.2022 було задоволено, та серед іншого накладено арешт на наступне майно: грошові кошти в сумі 12600 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США у кількості 126 купюр; грошові кошти в сумі 307500 грн., купюрами номіналом по 1000 грн., у кількості 280 купюр, номіналом 200 грн, у кількості 5 купюр та номіналом 500 грн., у кількості 53 купюри.
На час розгляду клопотання та накладення арешту, ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі), здійснювало досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 15.07.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
11 листопада 2022 року, ОСОБА_4 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення з ч. 3 ст.368 КК України на ч. 3 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту. Вказав, що на даний час триває досудове розслідування в кримінальному провадженні, арешт на грошові кошти необхідний для забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, а відтак на даний час не відпала потреба в застосуванні такого заходу.
Адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 , в судовому засіданні вимоги клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000089 від 15.07.2022 підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. ОСОБА_4 суду пояснив, що під час проведення обшуку він добровільно видав вищевказані гроші, вказавши слідчому, що це його особисті накопичення.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали додані до клопотання, а також матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Судом встановлено, що 15.07.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України (кримінальне провадження №0000089).
28.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2022 клопотання слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі) про арешт майна ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження 0000089 від 15.07.2022 було задоволено, та серед іншого накладено арешт на наступне майно: грошові кошти в сумі 12600 доларів СІЛА, купюрами номіналом по 100 доларів СІЛА у кількості 126 купюр; грошові кошти в сумі 307500 грн., купюрами номіналом по 1000 грн., у кількості 280 купюр, номіналом 200 грн, у кількості 5 купюр та номіналом 500 грн., у кількості 53 купюри.
Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що арешт на рахунки було накладено у відповідності до ст. 170 КПК України, за наявності на час розгляду клопотання про арешт майна даних, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
11.11.2022 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Крім цього, слідчим суддею досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, в частині проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , встановив, що ОСОБА_4 добровільно видав кошти, а саме: 12600 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США у кількості 126 купюр; грошові кошти в сумі 307500 грн., купюрами номіналом по 1000 грн., у кількості 280 купюр, номіналом 200 грн, у кількості 5 купюр та номіналом 500 грн., у кількості 53 купюри.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вирішуючи питання обмеження права власності особи на матеріальні об`єкти, які відповідають критеріям, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, та були вилучені під час проведення обшуку, слід керуватись відповідними нормами Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку - положеннями ст. ст. 170 - 174 КПК України.

Під час накладення арешту на оспорюванні кошти слідчим суддею звернуто увагу на те, що ч. 3 ст. 368 КК України передбачено конфіскацію майна і це слугувало одним із мотивів арешту грошових коштів під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.
11.11.2022 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України.
В санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України не передбачає конфіскації майна, як це передбачає ч. 3 ст. 368 КК України,і тому на теперішній час відсутня підстава для конфіскації коштів.
В судовому засіданні прокурором не доведено, що вищевикладені кошти на теперішній час являються предметом злочину, вони набуті кримінально-протиправним шляхом, тому арешт накладений слідчим суддею в цій частині підлягає скасуванню.
Згідно вимог статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.167, 170-175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника задовольнити.
Скасувати арешт на майно накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2022, в межах кримінального провадження №0000089 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме на грошові кошти в сумі 12600 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США у кількості 126 купюр; грошові кошти в сумі 307500 грн., купюрами номіналом по 1000 грн., у кількості 280 купюр, номіналом 200 грн., у кількості 5 купюр та номіналом 500 грн., у кількості 53 купюри.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1