Номер провадження: 11-кп/813/659/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення судуматеріали провадження за клопотання про поновлення строку та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня2022 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллінці, Вінницької обл., громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 лютого 2023 року без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001153 від 15.10.2022 року, відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та інших.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року, задоволено клопотання прокурора, та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під до 05.02.2023 року.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про відсутність доказів, якими б підтверджувалось існування ризиків, зазначених в клопотанні прокурора.

Також, апелянт вказує на безпідставність не визначення судом розміру застави..

Крім того, на думку апелянта, стороною обвинувачення не доведеного того, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є учасником антитерористичної операції на сході держави.

Крім того, просить поновити йому строк на апеляційнеоскарження, оскільки у зв`язку з екстреними відключеннями світла копію оскаржуваної ухвали він зміг отримати лише 12 грудня 2022 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника на підтримання доводів клопотання та апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи клопотання та апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Зважаючи на зазначенні в клопотанні захисникапричини пропуску строку на апеляційне оскарження, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку, цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Положеннями ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості висновків суду в частині наявності існування ризиків, суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству , суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_8 , може переховуватись від суду, продовжити злочину діяльність, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_8 , обвинувачуються у вчиненні корисного, тяжкого кримінального правопорушення,за вчинення якого в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду.

Окрім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_8 є особою непрацевлаштованою, а отже не має постійного, легального джерела прибутку, є особою без певного місця проживання. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати обвинуваченого до вчинення ним інших кримінальних правопорушень, в тому числі з метою забезпечення свого існування.

Крім того, з ухвали суду вбачається, що при задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, врахував дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі зазначені в апеляційній скарзі.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Доводи, апеляційної скарги, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а отже є необґрунтованими.

Крім того, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого рішення про не визначення розміру застави, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422-1, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику-адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст. 186 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 лютого 202 року, без визначення розміру застави без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10