ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/319/23 Справа № 188/353/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 21 січня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноармійськ Донецької області, громадянин України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та обмежено осудним, відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України, й призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 11 місяців із застосуванням примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_5 , 20.01.2020 приблизно о 23.00 годині, точний час не встановлений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні власного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , разом із співмешканкою ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних відносин, під час сварки із останньою, у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно, із силою, достатньою для спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше 10 ударів останній руками в область голови і тулубу. Своїми умисними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді черепно - мозкової травми; травматичного субдурального крововиливу на рівні лівої потиличної долі у вигляді 80.0 мл. темно-червоної рідкої крові та 20.0 гр. рихлих, вологих, темно-червоних згортків крові, відокремлених від оболонок мозку, травматичний субарахноідальний крововилив лівої потиличної долі, крововиливи в товщі м`яких тканин правої половини лобної ділянки з переходом на праву скроневу ділянку, в товщі м`язу правої щоки, в товщі м`яких тканин правої виличної ділянки, підборіддя по центру з переходом на передню поверхню шиї, забійна рана підборіддя з підвищеним вмістом заліза та кремнію, зливні гематоми правої половини лобної ділянки, правої виличної ділянки, правої щоки з переходом на праву половину шиї, гематоми обох вік правого ока, верхнього віка лівого ока, лівої щоки, верхньої губи, нижньої губи з переходом на підборіддя, синець лівої половини лобної ділянки, садно лівої виличної ділянки, крововилив в слизову оболонку верхньої губи, крововилив в слизову оболонку нижньої губи, на тлі якого рвана рана; закритий прямий перелом 7-го ребра по лопатковій лінії правої половин грудної клітки, гематома 6-10 міжреберних проміжків по лопатковій з переходом на задньо-пахвинну лінію правої половини грудної клітки, садна 5-12 міжреберних проміжків по передньо-середньо-пахвинним лініям правої половини грудної клітки, синці 5-7 міжреберних проміжків по пахвинним лініям лівої половини грудної клітки, велико-вогнищеві крововиливи під плеврою та в товщі нижньої долі по задній поверхні правої легені, в клітковині переднього та заднього середостіння, крововиливи в товщі м`яких тканин на рівні обох лопаток, в товщі м`язів 6-11 міжреберних проміжків на рівні лопаткової та біляхребтової ліній правої половини грудної клітки, в товщі м`яких тканин на рівні 12-го ребра по біляхребтовій лінії лівої половини грудної клітки; розриви печінки, селезінки, внутрішньочеревна кровотеча об`ємом 500.0 мл. темно-червоної рідкої крові, розрив правого наднирника, велико-вогнищевий крововилив в клітковині заочеревинного простору, крововиливи в товщі м`яких тканин поперекової ділянки по центру, ліворуч та праворуч, гематома правої поперекової ділянки. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла в період часу з 22.00 год 20.01.2021 року до 02.00 год. 21.01.2021 року, більш точний час в ході судового слідства не встановлено. Смерть ОСОБА_10 , настала внаслідок травматичного шоку, травматичного субдурального крововиливу, забою правої легені, розриву печінки і наднирника, інших комбінації переломів, які охоплюють декілька ділянок тіла. Тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: травматичного субдурального крововиливу на рівні лівої потиличної долі у вигляді 80,0 мл. темно-червоної рідкої крові та 20,0 гр. рихлих, вологих, темно-червоних згортків крові, травматичного субарахноідального крововиливу лівої потиличної долі, крововиливу в товщі правої половини лобної ділянки, правої скроневої ділянки, крововиливів в товщі м`язу правої щоки, м`яких тканин правої виличної ділянки, підборіддя по центру з переходом на передню поверхню шиї, забитої рани підборіддя з підвищеним вмістом заліза та кремнію, зливних гематом правої половини лобної ділянки, правої виличної ділянки, правої щоки з переходом на праву половину шиї, гематом обох вік правого ока, верхнього віка лівого ока, лівої щоки, верхньої губи, нижньої губи з переходом на підборіддя, синця лівої половини лобної ділянки, садна лівої виличної ділянки, крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи, на тлі якого рвана рана; закритого прямого перелому 7-го ребра по лопатковій лінії правої половин грудної клітки, гематоми 6-10 міжреберних проміжків по лопатковій з переходом на задньо-пахвинну лінію правої половини грудної клітки, саден 5-12 міжреберних проміжків по передньо-середньо-пахвинним лініям правої половини грудної клітки, синців 5-7 міжреберних проміжків по пахвинним лініям лівої половини грудної клітки, велико-вогнищевих крововиливів під плеврою та в товщі нижньої долі по задній поверхні правої легені, в клітковині переднього та заднього середостіння, крововиливів в товщі м`яких тканин на рівні обох лопаток, в товщі м`язів 6-11 міжреберних проміжків на рівні лопаткової та біляхребтової ліній правої половини грудної клітки, в товщі м`яких тканин на рівні 12-го ребра по біляхребтовій лінії лівої половини грудної клітки; розривів печінки, селезінки, внутрішньочеревної кровотечі об`ємом 500,0 мл. у вигляді темно-червоної рідкої крові, розриву правого наднирника, велико-вогнищевого крововиливу в клітковині заочеревинного простору, крововиливів в товщі м`яких тканин поперекової ділянки по центру, ліворуч та праворуч, гематоми правої поперекової ділянки по своєму характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та знаходяться в причино-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та вирішити цивільний позов на користь дітей ОСОБА_10 .

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що представник потерпілої ОСОБА_11 не надала жодних документів на підтвердження факту родинних відносин із загиблою ОСОБА_10 , в той час як у загиблої є неповнолітні діти, які знаходяться в інтернаті, й на користь, яких, на думку обвинуваченого, має бути стягнуто завдану моральну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на незаконність вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому. Так, на переконання прокурора, винуватість обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є повністю доведеною, однак призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі. Прокурор вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що Крайнючено, хоча і має погашену судимість, однак під час судового розгляду всіляко зловживав своїми правами та затягував розгляд провадження, вину не визнав та поводив себе агресивно з оточуючими в повсякденному житті, тому вирок підлягає скасуванню, з ухваленням нового в частині призначення покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали й заперечували проти задоволення скарги прокурора, прокурора, який підтримав скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, суд їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з цим, частиною 2 статті 20 КК України, передбачено, що визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.

Так, призначаючи покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 злочину, який є тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, а також те, що ОСОБА_5 , відповідно до ст. 20 КК України, є обмежено осудним, через його нездатність, як під час вчинення злочину, так і на час судового розгляду, повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, що також суд визнав, як обставину, що пом`якшує йому покарання.

В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою обвинувачений перебував у близьких відносинах.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням, із застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психічної допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_5 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, з його реальним відбуванням, із застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психічної допомоги, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений під час судового розгляду всіляко зловживав своїми правами та затягував розгляд провадження, вину не визнав та поводив себе агресивно з оточуючими в повсякденному житті, є безпідставними, й цим обставинам суд надав оцінку у сукупності з іншими обставинами та обгрунтовано визнав ОСОБА_5 обмежено осудним, врахувавши вказану обставину при призначенні покарання обвинуваченому. При цьому, рішення суду про визнання ОСОБА_5 обмежено осудним, прокурором не оскаржується.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_5 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто м`яким, не убачається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необґрунтованість судового рішення в частині вирішення цивільного позову та відшкодування моральної шкоди, спричиненної злочином, то вони, на думку апеляційного суду, також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Статтею 56 КПК України визначено, що потерпілий має право, зокрема, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого; шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, зокрема, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненної злочином дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_11 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд врахував усі обставини провадження в їх сукупності, а також те, що потерпіла внаслідок смерті її сестри відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, має часті прояви емоційних спалахів, дратівливості, постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях її життя, тому виходячи з вимог розумності, справедливості та виваженості, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої спричиненної моральної шкоди.

При цьому посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно стягнув з нього моральну шкоду на користь ОСОБА_11 , а не на користь дітей загиблої є необгрунтованими, оскільки суд вирішував цивільний позов в межах заявлених вимог та з урахуванням обставин кримінального провадження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4