ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1138/23 Справа № 191/4322/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тбілісі, який проживає за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_7 26 травня 2021 року о 13.10 год., маючи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В», керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» ML 55 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул.Ватутіній м. Синельникове Дніпропетровської області.

26 травня 2021 року о 13.10 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» ML 55 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул.Ватутіній м. Синельникове Дніпропетровської області зі сторони вул.З.Космодемянської в напрямку вул.Гагаріна м.Синельникове Дніпропетровської області, порушуючи вимогу п. 10.1 ПДР України, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, рухаючись в умовах достатньої видимості, наближаючись до перехрестя вул.Ватутіна та вул.Я.Мудрого м. Синельникове Дніпропетровської області, змінив напрямок руху автомобілю «MERCEDES-BENZ» ML 55 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вліво, де на смузі зустрічного руху в межах вище вказаного перехрестя допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобілю ««MERCEDES-BENZ» ML 55 AMG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вироку суду змінити, скасувати вирок в частині призначення покарання додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В іншій частині просить вирок суду залишити без зміни.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначаючи додаткове покарання суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, думку потерпілого та сімейні обставини. Звертає увагу, що одразу після ДТП за власний кошт організував доставку та розміщення потерпілого у медичному закладі, купував усі необхідні медикаменти, за власний кошт сплатив усі необхідні медичні втручання. Вказує, що позбавлення його прав керувати транспортними засобами зробить неможливим його нормальне та своєчасне лікування з огляду на те, що він має ряд хронічних захворювань та потребує постійного профілактичного лікування. Зазначає, що відсутні обставини, що обтяжують покарання. Звертає увагу, що суд не врахував як пом`яшуючі обставини, добровільне відшкодування завданих збитків та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вказує, що з початку повномасштабного вторгнення відвіз свою родину до Болгарії, та у будь-який момент може виникнути потреба у зворотньому поверненні їх до України. Зазначає, що здійснює волонтерську діяльність, зокрема, організовує переміщення осіб, які опинились у складних життєвих обставинах, на безпечну територію.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 286 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Як слідує з матеріалів провадження, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу винного, пом`якшуючі покарання обставини - визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди та відсутність обставин, що його обтяжують. На підставі наведених даних суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, яке є наближеним до мінімального у межах санкції вказаної норми, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

При цьому, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції зважив на дані про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше не судимий, але притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, під наглядом у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є пенсіонером, має водійський стаж, надавав допомогу потерпілому на момент скоєння ДТП, особисто викликав швидку допомогу та повідомив на службу «102» про скоєне правопорушення, після ДТП надавав матеріальну допомогу на лікування потерпілому, який не має претензій морального та матеріального характеру й просив вирішити питання щодо міри покарання на розсуд суду, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, вчинення його обвинуваченим з необережності, та поведінку потерпілого як учасника дорожнього руху, який допустив неуважність, оскільки перетинав з велосипедом проїзну частину на ділянці дороги, де відсутній пішохідний перехід, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, суд апеляційної інстанції врахував як особу винного, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України та потягло за собою тяжкі наслідки у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Також, судом першої інстанції взято до уваги, що саме протиправні дії обвинуваченого, пов`язані з нехтуванням Правилами дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, що свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше вже притягався до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України, а саме за перевищення встановленого обмеження швидкості руху у населених пунктах.

Враховуючи наведене суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 , крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

На переконання апеляційного суду, в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд враховує також і те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у провадженні щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною, вона враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.

За таких обставин, підстав вважати рішення суду першої інстанції про доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованим, про що обвинувачений порушив питання у апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4