У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000453 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Дагестан, місто Махачкала, громадянина Російської Федерації, дагестанець за національністю, місце проживання якого не зареєстровано (зі слів), фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, офіційно неодруженого, тимчасово непрацюючого, раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000453 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засудженим вироком Ужгородського міськрайонного суду від 13.03.2020 за ч.2 ст.189 КК України на п`ять років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним іспитовим строком на три роки з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив дії, які дають підстав підозрювати його у вчиненні нового умисного злочину проти громадської безпеки.

Під час до судового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, дати, місці та обставин, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вимогам Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21 серпня 1998 року придбав засіб ініціювання вибуху запал УЗРГМ-2 для ручних гранат РГД-5, Ф-1 та РГ- 42; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини - корпус ручної осколкової гранати Ф-1; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини - корпус ручної осколкової гранати РГД-5; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини - три тротилові шашки ТШ-200; короткоствольну гладко ствольну вогнепальну зброю, яка являється самозарядним пістолетом «STALKER 917 S», калібру 9 мм Р.А., з серійним номером « НОМЕР_1 » (країна виробник Туреччина) та набої в кількості 25 (двадцять п`ять) штук, тобто придбав вогнепальну зброю, боєприпаси, вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього в ході досудового розслідування встановлено, що у період часу з 09:31 годин по 12:32 годин 03 вересня 2022 року у ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду №308/11489/22 від 02 вересня 2022 року у межах кримінального провадження №0000453 від 22 серпня 2022 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області було вилучено ряд предметів, зокрема засіб ініціювання вибуху - запал УЗРГМ-2 для ручних гранат РГД-5, Ф-1 та РГ-42; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини - корпус ручної осколкової гранати Ф-1; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини - корпус ручної осколкової гранати РГД-5; конструктивно оформлений зарядами вибухової речовини три тротилові шашки ТШ-200. У конструктивному поєднанні, запал УЗРГМ-2 та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 або запал УЗРГМ-2 та корпус ручної осколкової гранати РГД-5 або запал УЗРГМ-2 та одна з тротилових шашок ТШ-200, будуть являтися бойовим припасом - ручною осколковою гранатою Ф-1 або ручною осколковою гранатою РГД-5 або без оболонковим вибуховим пристроєм на основі тротилової шашки ТШ-200 та запалу УЗРГМ-2. Надана на дослідження ручна осколкова граната РГД-5, придатна до вибуху. Вибухова речовина, яка знаходиться в корпусі осколкової гранати Ф-1 та трьох тротилових шашках ТШ-200, імовірно, придатна до вибуху. Короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, яка являється самозарядним пістолетом «STALKER 917 S», калібру 9 мм Р.А., з серійним номером « НОМЕР_2 » (країна виробник Туреччина). Даний пістолет виготовлений промисловим способом із подальшим внесенням до його конструкції змін в саморобний спосіб. Пістолет придатний до неодноразового проведення пострілів способом роздільного заряджання, з використанням шумового пістолетного патрону калібру 9мм Р.А.К. та круглого метального снаряду зі сплаву на основі свинцю, що не притягується магнітом діаметром 6,3 мм і вагою 1,45 г. Набої в кількості 25 (двадцять п`ять) штук відносяться до категорії боєприпасів до мисливської та спортивної нарізної зброї - патрони центрального бою, калібру 45 AUTO, із оболонковою кулею, призначені для стрільби із мисливської та спортивної нарізної зброї калібру 45 AUTO. Дані боєприпаси виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби. Тим самим ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вимогам Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №662 від 21 серпня 1998 року, тобто зберігав вогнепальну зброю, боєприпаси, вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання та зберігання вогнепальної зброю, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристрої без передбаченого законом дозволу.

06 жовтня 2022 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду №308/11658/22 змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_3 до 02 листопада 2022 року.

У клопотанні зазначається, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України наразі встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п.1, п.2, п.3 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може:

-переховуватися від суду, зокрема це підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого суспільно-небезпечного злочину, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду;

-незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду, вчиняти погрози, умовляння до свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній, знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати свідків даної події, чинити на них психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показань, а також схиляти свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення - останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні показання зможуть призвести до винесення відносного обвинуваченого обвинувального вироку, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при судовому розгляді даного кримінального провадження;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вказав, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , визначений ухвалою Закарпатського апеляційного суду закінчується, однак останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі від 3 до 7 років, на даний час вказані ризики передбачені п.1, п. 2, п.3 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, та з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків вважає за необхідне продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 вересня 2022р. у задоволенні клопотання відмовлено та обрано запобіжний захід у виді тримання у виді домашнього арешту. Ухвалою Закарпатського Апеляційного суду від 06.10.22 року задоволено апеляційну скаргу прокурора та обрано підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 168600,00 гривень. Захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, вважає, що запобігти ризикам можливо, застосувавши більш м`який запобіжний захід.

Вказав, що ризики, зазначені у клопотанні відсутні, впливати на свідків обвинувачений наміру немає, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб не буде. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох малолітніх та повнолітнього дітей, працює тренером по боксу. ОСОБА_3 під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту жодного разу не порушив покладних на нього обов`язків.

Враховуючи наведе захисник просив обрати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав із підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити. Послався на існування зазначених у клопотанні ризиків та вказав, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти таким ризикам. Проти зміни запобіжного заходу заперечив.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Клопотання про зміну запобіжного заходу підтримав, із підстав, зазначених у ньому. Зазначив, що під час досудового розслідування до постановлення ухвали апеляційним судом до його підзахисного був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який ним не порушувався. Вказав, що ризики, які існували під час досудового розслідування відсутні. Вважає, що домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та він буде дотримуватись покладених на нього обов`язків.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК України.

Так, згідно ч.3 ст. 315 КПК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст.178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».
Як вбачається з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_3 на підставі зібраних доказів обґрунтовано обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Крім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується тим, що прокурором зібрано докази, на його думку, достатні для того щоб звернутись з до суду обвинувальним актом.
Обґрунтованість підозри також перевіряв слідчий суддя та суд апеляційної інстанції при застосуванні вказаного запобіжного заходу.
Так, під час досудового розслідування ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2022 року справа №308/11658/22 апеляційну скаргу прокурора задоволено. Скасовано ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2022 року, якою обрано щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , до 02 листопада 2022 року включно, з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків. Обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 встановити до 02 листопада 2022 року включно. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_3 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 600 грн. та покладено на ОСОБА_6 передбачені КПК України обов`язки.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, та у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд дійшов до наступних висновків.
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання Так, злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.
Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду отримуються усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Вплив на свідків може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих показань, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.
Ризик незаконного впливу на свідків, підтверджується тим, що судом ще не визначено обсяг доказів та порядок їх дослідження, тобто на даний час суд ще не перейшов до стадії дослідження доказів, та, зокрема не було допитано свідків, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на осіб, які судом ще не допитані.

Також суд вважає доведеним ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Так останній раніше судимий та обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку.
Разом з тим, прокурором не було доведено наявність ризику того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду ; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, злочини вчинено в період дії воєнного стану, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній раніше судимий.

У судовому засіданні захисник посилався на те, що ОСОБА_3 має на утриманні двох малолітніх та повнолітнього дітей, працює тренером по боксу, проте вказані обставини не підтверджені жодними доказами.
Враховуючи сукупність наведених обставин, особу обвинуваченого, та те, що прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Суд, розглядаючи можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та запобігти наведеним вище ризикам.

Застосовуючи вказаний запобіжний захід, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого.

Будь-яких обставин, котрі б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі під час розгляду клопотання суду надано не було.

У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, та в силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, стороною захисту не надано переконливих доказів, про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 не ухилятиметься від суду, не впливатиме на учасників кримінального провадження, не вчинятиме інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Згідно ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
У відповідності з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2022 року складає 2 481 гривень, та з урахуванням даних щодо майнового стану обвинуваченого, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99 240 грн. Такий розмір застави, на переконання суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.
Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає.
У випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область), без дозволу прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному проваджені; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178,183, 315, 331, 372, 395, КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 29 грудня 2022 року (включно).
Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - в розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99 240 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп.
У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область), без дозволу прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному проваджені;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання вищевказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 29 грудня 2022 року (включно).
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1