Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

09 січня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000152 від 01.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів до 19 лютого 2023 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що прийняте з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ризики, наведені в клопотанні, не підтверджені належними та допустимими доказами, а документи, на які посилається прокурор, слугували підставою ще для затримання обвинуваченого. Вказує, що працівники органу досудового розслідування не надали жодного значення показам обвинуваченого та свідків з приводу того, що потерпілий систематично вчиняв по відношенню до обвинуваченого психологічне насилля, тим самим завдаючи останньому значних душевних хвилювань.

Наголошує, що ОСОБА_7 раніше жодного разу ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, має велику та люблячу сім`ю, до затримання доглядав за матір`ю, має бездоганну репутацію за місцем проживання, у зв`язку з чим значна кількість людей готова взяти його на поруки, зокрема депутати, політики, підприємці, священик та просто жителі с. Оженин. Також звертає увагу суду на стан здоров`я обвинуваченого, який є незадовільним, зокрема під час перебування в слідчому ізоляторі в останнього було встановлено гіпертонічну хворобу 2 ступеня, внаслідок якої може розвинутися гіпертонічна криза, під час якої необхідна буде негайна медична допомога, яка не зможе бути надана в стінах установи попереднього ув`язнення.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року та обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , або у виді особистої поруки, або інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілої та її представника, які просили залишити рішення суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків, наведених в клопотанні та про те, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.

Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_7 переховуватись від суду, суд бере й до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення, а також дані про його особу, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Під час апеляційного розгляду захисник не навела переконливих доказів щодо зменшення або зникнення на даний час ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що суд не врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, гарну репутацію, матір пенсійного віку, за якою потрібен постійний догляд, раніше не судимий, беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, дані обставини не завадили останньому вчинити особливо тяжкий злочин.

Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Тому обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені в судовому засіданні апеляційної інстанції захисником дані стосовно важкої хвороби, потреби проходження лікування, враховуються апеляційним судом, однак медичних протипоказань щодо перебування обвинуваченого під вартою на даний час суду не надано. Тому, викладене не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики і у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Крім того варто зазначити, що питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, до яких зокрема належать особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали суду щодо застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врегульовано наказом МЮ України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за № 212/20525 «Про затвердження порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та обрання більш м`якого запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000152 від 01.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3