ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 Справа №607/13473/22 Провадження №1-кп/607/334/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0000036, відомості про яке 26.07.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Переволока Бучацького району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неофіційно одруженого, що має на утриманні одну малолітню дитину, солдата резерву 204 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015),

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст.9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 08 год. 30 хв. 24.06.2022 не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 15 год. 45 хв. 28.09.2022 прибув за викликом органу досудового розслідування до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

За таких обставин ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

23.01.2023 між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), щиро розкаявся у скоєному, також зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання та просив затвердити вказану угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене в ній сторонами покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому обумовлену в ній міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до правил ст.ст.468,469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У відповідності до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто, у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до п.п.1-6 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, згідно умов угоди про визнання винуватості обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Згідно з угодою, обвинувачений та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій. Обвинувачений в повному обсязі, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Сторони кримінального провадження також врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також передбачені ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, а також те, що ОСОБА_3 , на даний час бажає проходити військову службу та виконувати свій громадянський обов`язок по захисту Батьківщини та узгодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), яке слід призначити із застосуванням положень ст.69 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ст.62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні обвинуваченому ОСОБА_3 .

Покарання, узгоджене сторонами угоди відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Підстави для відмови в затвердженні цієї угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Враховуючи положення ст.50 КК України, за якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та ч.1 ст.69 КК України, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, зважаючи на відомості про особу винного ОСОБА_3 , який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на даний час бажає виконувати свій громадянський обов`язок по захисту Батьківщини, його ставлення до скоєного, який у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, суд вважає за можливе визнати вказані обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дають підстави призначити покарання, застосувавши ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України, яке узгоджено сторонами при укладенні угоди, у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

За наведеного, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а також особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, а також бажає проходити військову службу, в тому числі виконувати свій громадянський обов`язок по захисту Батьківщини, суд вважає за можливе замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком один рік, триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

На думку суду, таке покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його меті та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015) та ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того суд встановив, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022, ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Даних про відбуття вказаного покарання матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022, в даному випадку слід застосувати положення ч.4 ст.70 КК України та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022 у виді 200 годин громадських робіт більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком із застосуванням ст.ст.62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком 1 рік.

Крім того, враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.01.2023 між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000036, відомості про яке 26.07.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015) та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2022, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст.62 КК України замінити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1