Справа № 331/1180/23
Провадження № 1-і/331/14/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м.Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя у режимі відеоконференцзвязку у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001187 від 04.05.2020 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіно, Черкаської області, громадянина України, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово засуджений,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115,ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 надійшли матеріали клопотання прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

У судовому засіданні прокурор, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування, та взяті до уваги при обранні запобіжного заходу під час судового розгляду продовжують існувати, свідки, потерпілі в судовому засіданні не допитані, обвинувачений не має стійкихсоціальних зв`язків, намагався піти від відповідальності не прийшовши із каяттям до органів поліції після скоєного злочину, намагався приховати злочин, у зв`язку із чим більш м`який запобіжний засіб не зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник проти заявленого прокурором клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Обвинувачений вказав, що не скоював кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а лише сховав труп коли вранці зрозумів, що потерпіла померла. Зазначив, що тілесних ушкоджень потерпілій не заподіював, вона впала зі сходів. Щодо обґрунтованості підозри за інкримінованим епізодом крадіжки, то зазначив, що забрав у своєї колишньої дівчини речі, які вважав своїми, а тому злочин не вчиняв. Додав, що має місце проживання у Черкаській області, у м. Ватутіне, за місцем реєстрації. Цей будинок належить його дядькові, і він може там проживати.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні вказав на те, що ризики, про які зазначено у клопотанні, не обґрунтовані стороною обвинувачення. Крім того, сумнівними є перспективи поновлення кримінального провадження, оскільки кримінальна справа залишилася у суді на окупованій території. У зв`язку із тим, що розгляд справи по суті не проводиться, ризики є необґрунтованими.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2020 року ( справа №310/3051/20, провадження №1-кс/310/639/20) до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвала суду обґрунтована наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою колегії суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року об`єднано матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000547 від 27.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України та № 0001187 від 04.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У подальшому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 неодноразово продовжувався ухвалами Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та Томаківськового районного суду Дніпропетровської області, Жовтневим районним судом м.Запоріжжя.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан з 24.02.2022. Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 строк дії воєнного стану в України продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Розпорядження Голови Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської областей)», у зв`язку з неможливістю Бердянським міськрайонним судом Запорізької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ на Жовтневий районний суд м. Запоріжжя.

Передачу кримінального провадження для розгляду справи по суті Бердянським міськрайонним судом Запорізької області до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не забезпечено.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу положень ст.315 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить із необхідності уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені під час обрання запобіжного заходу та про які зазначено стороною обвинувачення, із ступеня тяжкості злочинів та особи обвинуваченого, а також приймає до уваги те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, на теперішній час не відпали.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та двох нетяжких злочинів, є особою раніше судимою, не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, даних про стан здоровя що перешкоджають утриманню у місцях несвободи суду не надано та не зазначалося обвинуваченим під час розгляду клопотання судом.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки згідно матеріалів клопотання (що також не спростовувалося обвинуваченим у судовому засіданні) він неодноразово засуджений, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів. Крім того, відбував покарання, пов`язані із реальним позбавленням волі, однак після звільнення продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про стійку поведінку направлену на здійснення протиправної діяльності та ігнорування заборон, встановлених у цивілізованому суспільстві.

Більш того, суд не може ігнорувати, що один із інкримінованих злочинів пов`язаний із позбавленням життя іншої особи, а також той факт, що обвинувачений намагався сховати труп.

Відтак, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його характер та тяжкість, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, а також характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, встановлені у даному провадженні.

На недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою вказує те, що обвинувачений не працевлаштований, стійких соціальних зв`язків не має, що підтверджує наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що в разі звільнення обвинуваченого з-під варти він може перешкоджати завершенню розгляду кримінального провадження, ухилятися від участі у судових засіданнях, крім того, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає, що підстави для застосування запобіжного заходу з тримання під вартою не відпали, альтернативні більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою та її продовження.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 177, 178, 181, 183, 331, 371, 372, КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 22 квітня 2023 року, включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1