ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 688/2085/20
Провадження № 11-кп/4820/637/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 08 лютого 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одружений, не працює, не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст.ст.104, 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 певні обов`язки.

ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, визнано невинуватим і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, неодружений, не працює, не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 певні обов`язки.

ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.1 ст.304 КК України, визнано невинуватим і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, житель АДРЕСА_3 , з базовою загальною середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_11 певні обов`язки.

ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, визнано невинуватим і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

За вироком місцевого суду, 06 лютого 2020 року близько 19 год 30 хв ОСОБА_12 прийшов до магазину «Вкусняха», розташованого за адресою: пр. Миру, 33 у м. Шепетівці Хмельницької області, з метою зустрічі з ОСОБА_7 щодо вирішення конфлікту, який виник між ними раніше.

Поблизу цього магазину знаходився автомобіль марки «ВАЗ-21070» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_13 , на передньому пасажирському сидінні неповнолітній ОСОБА_6 , позаду водія на пасажирському сидінні ОСОБА_14 та позаду пасажира ОСОБА_11 . Із задніх правих пасажирських дверей вийшов ОСОБА_11 , при цьому залишив дверцята автомобіля відкритими, щоб пропустити ОСОБА_15 . Коли ОСОБА_12 добровільно сів в автомобіль, ОСОБА_13 рушив і поїхав у напрямку м. Славута Хмельницької області.

Під час перебування в автомобілі ОСОБА_13 , керуючись корисливим мотивом, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , наказав ОСОБА_16 дістати мобільний телефон. Коли ОСОБА_12 тримав у руках мобільний телефон марки «HUAWEI Y7» імеі1: НОМЕР_2 та імеі2: НОМЕР_3 , ОСОБА_6 шляхом ривка, відкрито, в присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 викрав мобільний телефон ОСОБА_18 , який одразу передав ОСОБА_19 .

Надалі ОСОБА_13 , керуючи вказаним автомобілем, звернув з дороги у лісовий масив неподалік будинку АДРЕСА_4 , де зупинив автомобіль та наказав потерпілому вийти з нього.

Одразу ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав не менше двох ударів дерев`яною битою по задніх поверхнях підколінних ділянок потерпілого ОСОБА_18 , а також в ділянку голови.

Після цього ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав не менше чотирьох ударів кулаками рук в обличчя, голову та по тулубу ОСОБА_12 , який від цих ударів упав та надалі втрачав свідомість.

Крім того, ОСОБА_11 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав не менше трьох ударів кулаком правої руки в ділянку грудної клітки потерпілого ОСОБА_20 .

Унаслідок вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_16 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: - струсу головного мозку, синців навколо обох очей, перелому кісток спинки носа із синцем та садном на поверхні носа, синця на поверхні лоба зліва, синця на поверхні лівої щоки, рани на червоній каймі та слизовій оболонці верхньої губи, травматичної ампутації коронки першого зуба на верхній щелепі зліва, травматичної ампутації частини коронки першого зуба на верхній щелепі справа, надщерблення у вигляді сколу емалі жувальної поверхні другого зуба, на нижній щелепі справа з дефектом частини коронки даного зуба, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; - синця в ділянці крила лівої здухвинної кістки таза, синця в ділянці крила правої здухвинної кітки таза, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

06 лютого 2020 року близько 20 год ОСОБА_11 , не повідомляючи ОСОБА_21 про дійсне походження мобільного телефону марки «HUAWEI Y7», запропонував останньому здати його в ломбард. ОСОБА_21 , використовуючи власний паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , виданий Шепетівським МРВ УМВС від 20 жовтня 2005 року, уклав відповідний договір у ломбардному відділенні ПТ «Ломбард Заставно-Кредитний дім», розташованому на вул. Героїв Небесної Сотні, 26/5 у м. Шепетівці Хмельницької області, передавши як предмет застави мобільний телефон марки «HUAWEI Y7», який належить ОСОБА_22 . Виручені за телефон кошти були розподілені між ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_6 завдали ОСОБА_16 майнової шкоди на загальну суму 2 000 грн.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2021 року кримінальне провадження № 0000117 від 08 лютого 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_12 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок Шепетівського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року скасувати, а кримінальне провадження щодо нього за ч.2 ст.186 КК України закрити.

Уважав, що вирок є упередженим, ухвалений з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зазначав, що висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на показаннях потерпілого, який постійно їх змінював, однак судом цей факт не взято до уваги.

Зауважував, що місцевим судом необґрунтовано не взято до уваги той факт, що на момент вчинення кримінального правопорушення, яке було предметом розгляду суду, він був неповнолітнім.

Стверджував, що з`явлення свідків до суду, які могли надати суду повні і правдиві показання, прокурор умисно не допускав, неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що свідків неможливо знайти.

На думку апелянта, оскільки свідків: ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 у суді місцевого суду не допитували, то для встановлення істини їх слід допитати в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції було допущено суттєві порушення процесуального та матеріального закону, що вплинуло на прийняття судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та узагальнених доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти апеляційної скарги; думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які не підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ; думку представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ніким не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та заперечував факт відкритого викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

У суді першої інстанції, зокрема, показав, що 05 лютого 2020 року, близько 22 год до нього зателефонував ОСОБА_27 і повідомив про конфлікт із ОСОБА_28 , в ході якого останній побив його та забрав золотий ланцюжок. Також ОСОБА_27 попросив його поїхати наступного дня в Шепетівку для підтримки.

06 лютого 2020 року він, ОСОБА_29 , ОСОБА_30 і ОСОБА_31 зібралися вдома у ОСОБА_32 , звідки виїхали до Шепетівки, підібрали по дорозі ОСОБА_33 та ОСОБА_34 У Шепетівці до них приєднався ОСОБА_35 . Коли підійшов ОСОБА_36 , то останній добровільно, без жодних погроз, сів в автомобіль ОСОБА_37 . Між ОСОБА_38 та ОСОБА_28 відбулась розмова з приводу повернення ланцюжка, після чого поїхали в напрямку ОСОБА_39 та звернули в ліс. Під час руху ОСОБА_27 сказав забрати у ОСОБА_40 телефон. Він ( ОСОБА_41 ) забрав телефон, поклав його біля коробки передач. Приїхавши в ліс, усі вийшли з автомобіля, а він битою, яку взяв з автомобіля, вдарив два рази під коліна потерпілого. Цією битою він потерпілому не погрожував і кому вона належить йому невідомо. Надалі ОСОБА_27 побився з ОСОБА_28 , після чого сіли в автомобіль і поїхали в Шепетівку. Біля автозаправки «Мото» зупинилися, до їх автомобіля підійшов ОСОБА_42 , який питав у потерпілого про наявність грошей, золотого ланцюжка, цінних речей, після чого забрав мобільний телефон ОСОБА_40 і сказав їхати за автомобілем, в якому він перебував. Повернувшись у Шепетівку, всі вийшли з автомобіля і хлопці десь пішли. Коли хлопці повернулись, то вони підвезли потерпілого і поїхали в напрямку Полонного. Заперечив свою причетність до продажу мобільного телефону потерпілого.

Місцевий суд не взяв до уваги такі його показання та спростував сукупністю таких доказів.

Обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні злочинів вищенаведених обставин визнав частково щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, вину у вчиненні інших злочинів заперечував.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 05 лютого 2020 року ввечері виник конфлікт з ОСОБА_28 , який з іншими особами примусово вивіз його за місто в напрямку с. Городище. Під час заподіяння йому ударів ОСОБА_36 зірвав золотий ланцюжок з хрестиком, за повернення яких вимагав кошти в сумі 5 000 грн. Про дану подію повідомив ОСОБА_6 і попросив наступного дня поїхати разом з ним для підтримки. Також з відповідним проханням він звернувся до ОСОБА_43 , ОСОБА_44 і ОСОБА_24

06 лютого 2020 року вказані особи, до яких приєднався ОСОБА_45 , прийшли до нього додому. У м. Шепетівку їхали двома автомобілями. По дорозі він домовився про зустріч із ОСОБА_28 біля кафе «Вкусняха», а також зателефонував до ОСОБА_46 , який погодився на зустріч. До приходу ОСОБА_40 , ОСОБА_42 вже знаходився в його автомобілі. З автомобіля вийшов ОСОБА_42 , пропускаючи ОСОБА_47 всередину. ОСОБА_36 сам сів в автомобіль, ніхто його не штовхав і насильно не примушував. Він повідомив, щоб ОСОБА_36 передав телефон або його виключив, а ОСОБА_48 забрав телефон і поклав на панель автомобіля. Між ним і ОСОБА_28 відбулася розмова, в ході якої, останній відмовився повертати ланцюжок і вимагав передачі коштів. Обурившись, він поїхав за місто в напрямку м. Славута, де через 10-15 км звернув у найближчу вулицю. Вийшовши з автомобіля, він чотири рази вдарив ляпасами по обличчю ОСОБА_40 , від яких останній впав і з обличчя пішла кров. Заперечив заподіяння ударів потерпілому ногами. Повернувшись в Шепетівку, зупинились біля ТРЦ «Стратон» і всі, окрім ОСОБА_40 , вийшли з автомобіля. ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_49 і ОСОБА_31 повідомили що їм потрібно повертатися у ОСОБА_50 і залишили їх. Через деякий час він з ОСОБА_51 побачили біля автомобіля ОСОБА_52 з яким привіталися. Він, розмовляючи по телефону, відійшов, залишивши ОСОБА_46 та ОСОБА_52 біля автомобіля. Повернувшись, він завіз ОСОБА_47 до парку і висадив. Зазначив, що мобільний телефон у ломбард він не здавав, уважає, що його викрав ОСОБА_53 . Також заперечив факт вимагання у ОСОБА_40 коштів та надання йому карткового рахунку, на який їх потрібно було перерахувати. Щодо втягнення ОСОБА_6 у протиправну діяльність, то йому не було відомо вік останнього і що він є неповнолітнім.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчиненні злочинів за вищенаведених обставин визнав частково та показав суду, що 06 лютого 2020 року близько 17 год до нього зателефонував ОСОБА_27 і запропонував зустрітися. ОСОБА_27 повідомив про конфлікт із ОСОБА_28 і попросив підтримки. Коли підійшов ОСОБА_36 , він вийшов з автомобіля, пропускаючи його всередину. ОСОБА_36 сам сів в автомобіль, ніхто його не штовхав. По дорозі з міста, ОСОБА_27 сказав ОСОБА_54 дістати телефон, щоб нікому не зателефонував, і сказав ОСОБА_55 забрати його. ОСОБА_48 проти волі потерпілого вирвав з рук останнього телефон і поклав на панель приладів. Поїхавши в напрямку м. Славути, звернули в першу вулицю. Зупинившись, всі вийшли з автомобіля. ОСОБА_27 завдав ОСОБА_54 близько п`яти ударів, від яких останній падав і з його обличчя пішла кров. Повернувшись, зупинились біля магазину «Стратон» і всі, крім ОСОБА_40 , вийшли з автомобіля. Біля автомобіля він зустрів ОСОБА_52 , якому розповів про події. Біля коробки передач, на підлозі пасажирського сидіння, де сидів ОСОБА_48 , лежав телефон, якого він забрав. Поцікавившись, що це за телефон, ОСОБА_56 запропонував здати його в ломбард, на що він погодився. Під час здачі телефону, в ломбарді був присутній ОСОБА_48 , який серед інших отримав частину коштів.

Допитаний в судових засіданнях місцевого суду потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що 06 лютого 2020 року до нього зателефонував ОСОБА_27 та запропонував зустрітися, на що він погодився. Близько 19 год, прийшовши на місце зустрічі, побачив автомобіль під керуванням ОСОБА_57 автомобіля вийшов ОСОБА_42 , пропускаючи його всередину. Він сам сів в автомобіль, ніхто його не примушував і погроз йому не висловлював. В автомобілі на місці водія знаходився ОСОБА_27 , поруч з ним ОСОБА_48 , на задньому сидінні посередині сидів він, праворуч ОСОБА_42 , ліворуч невідомий йому хлопець. Коли автомобіль рухався в напрямку виїзду з міста, він злякався і хотів зателефонувати, однак ОСОБА_27 сказав забрати телефон і ОСОБА_48 вирвав його з рук. Коли автомобіль зупинився, всі вийшли з машини і ОСОБА_48 завдав йому удар битою, від якого він впав. Після побиття, його посадили в автомобіль і привезли в місто. Зупинившись біля ломбарду, всі, окрім нього, вийшли з автомобіля. Згодом ОСОБА_42 забрав з автомобіля телефон. Він бачив, як ОСОБА_27 , ОСОБА_42 , ОСОБА_58 і невідомі хлопці пішли в бік ломбарду. Після того як вийшли з ломбарду, ділили між собою гроші, які, на думку потерпілого, отримали від продажу телефону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що 06 лютого 2020 року зустрівся в м. Полонному з ОСОБА_38 та поїхали в м. Шепетівку двома автомобілями. Він сів в автомобіль до ОСОБА_32 , в якому знаходився ОСОБА_48 і ОСОБА_49 . Решта хлопців поїхали в іншому автомобілі. Пізніше він дізнався, що у ОСОБА_40 і ОСОБА_32 був конфлікт і їхали, щоб розібратися. У Шепетівці підійшов ОСОБА_42 , який розмовляв з ОСОБА_59 . Згодом підійшов ОСОБА_36 і добровільно сів в автомобіль. Через деякий час, коли ОСОБА_36 хотів зателефонувати, ОСОБА_48 вихопив у нього телефон і передав ОСОБА_60 , а останній поклав його на панель приладів. Згодом, повернувшись в місто і зупинившись біля ломбарду, повиходили з автомобіля. ОСОБА_27 , ОСОБА_48 , ОСОБА_42 утрьох кудись відійшли. Подальші події не пам`ятає.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, зокрема, показання обвинувачених, потерпілого, свідків, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Доводи ж апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до вчиненого злочину не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовують висновків суду про його винуватість.

Посилання обвинуваченого щодо допиту свідків на думку суду, є безпідставними, оскільки клопотання про допит свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 заявлялося стороною обвинувачення. Під час судового розгляду цього кримінального провадження вживалися всі належні заходи для виклику і допиту у судовому засіданні цих свідків. Однак, згодом прокурор відмовився від допиту свідків, які з об`єктивних причин не змогли з`явитися до суду, а сторона захисту не наполягала на протилежному.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як останнім, так і іншими особами.

Суд першої інстанції повною мірою врахував усі обставини, що впливають на призначення міри покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є добровільне відшкодування потерпілому майнової та моральної шкоди, а також молодий вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 та безпідставність доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги особу винного, його вік, ураховуючи висновок органу пробації, місцевий суд дійшов переконливого висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства та його слід звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановленням йому іспитового строку тривалістю два роки, та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 такими, що на увагу не заслуговують.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3