Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3401/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року. Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 26.12.2022,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ст.слідчого СВ відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №000013 від 19.01.2022.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно - нежитлове приміщення, що по АДРЕСА_1 , належне на праві приватної власності ОСОБА_8 . При цьому, зазначає, що нежитлове приміщення, що по АДРЕСА_1 , належне на праві приватної власності ОСОБА_8 , є знаряддям вчинення злочину - доказом здійснення забороненого виду діяльності - та підлягає арешту відповідно до ст.170 КПК України. Метою доцільності вказаного арешту є збереження речових доказів, так і унеможливлення знищення, пошкодження іншим чином розпорядження речовими доказами, а також вчинення в подальшому аналогічних злочинів. Вказані правові підстави, обґрунтування мети накладення арешту на майно, рівень суспільної небезпеки злочинів вказаної категорії належним чином мотивують розумність та співрозмірність обмеження права власності на майно, щодо якого ініційовано перед слідчим суддею накладення арешту, з метою досягнення завдань кримінального провадження, однак, вони безпідставно не взяті слідчим суддею до уваги при прийнятті рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора в підтримку своїх апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно (а.п.1-2), в провадженні СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19 січня 2022 року за №0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в АДРЕСА_1 , функціонує заклад проведення та організації азартних ігор, який здійснює свою протиправну діяльність з ознаками приховування. Крім цього встановлено, що вказаний заклад, де здійснюється незаконна господарська діяльність, пов`язана з гральним бізнесом, знаходиться в місті Овручі, в нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , де організовано заборонений вид господарської діяльності - гральний бізнес.

07.10.2022, в період часу з 14 год. по 16 год. 49 хв., відповідно до ухвали слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області, проведено обшук нежитлового приміщення належного на праві приватної власності ОСОБА_8 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення предметів злочинної діяльності, котрі зберігаються та використовуються з метою організації проведення азартних ігор. В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено обладнання та засоби, які слугували для організації та проведення азартних ігор, що підтверджує той факт, що вищевказане нежитлове приміщення використовувалося невстановленою особою саме для здійснення протиправної (злочинної) діяльності. В ході проведення досудового розслідування встановити причетність до організації та вчинення вказаного злочину особи, яка юридично орендувала зазначене нежитлове приміщення не представилося за можливе, що свідчить та підтверджує факт приховування невстановленою особою своїх протиправних дій.

21.13.2022 старший слідчий СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області з відповідним клопотанням про арешт нежитлового приміщення, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, за результатами судового розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Апеляційний суд вважає, що визначені процесуальним законом підстави для накладення арешту на вище зазначене майно відсутні.

Так, у відповідності до матеріалів провадження №286/575/22, 19.01.2022 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальні правопорушення за №0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, в зв`язку з надходженням 19.01.2022 року до ВП №1 Коростенського РУГ1 ГУНП в Житомирській області рапорту від працівника вказаного відділу, про те, що в м. Овруч незаконно функціонує заклад грального бізнесу (а.п.2).

07.10.2022 відповідно до ухвали слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області, проведено обшук нежитлового приміщення належного на праві приватної власності ОСОБА_8 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 26.10.2022 було накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 07.10.2022 року в нежитловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.6-7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №309614125 від 13.09.2022, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 (а.п.5).

У відповідності до протоколу допиту ОСОБА_8 , остання вказане нежитлове приміщення передала в оренду з умовою технічного його обслуговування та утримання. Умовою оренди обговорили, що приміщення має використовуватися як складське. Що там здійснювалося вона не перевіряла. Копію договору оренди вона втратила, так як тимчасово переїжджала з початку військового стану. Імена та прізвища орендаря вона не пригадує (а.п.4).

Згідно до додаткової угоди до договору оренди від 01.02.2021, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 перебуває в оренді ФОП ОСОБА_9 . Термін дії договору до 31 грудня 2022 року. (а.п.3)

У відповідності до протоколу допиту свідка від 01.11.2022, ОСОБА_9 від надання пояснень згідно ст.63 Конституції України відмовилась (а.п.8-10).

Таким чином, за результатами апеляційної перевірки, апеляційний суд вважає, що слідчим у клопотанні не було доведено необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 (нежитлового приміщення, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м), як і не конкретизовано підстав для накладення арешту на це майно. Не надано таких доказів і прокурором суду апеляційної інстанції. В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення власника приміщення - ОСОБА_10 .1.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.1 ст.175, ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, висновки викладенні в оскаржуваному рішенні є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим та прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не спростовують висновків слідчого судді про відсутність правової підстави для арешту майна.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 26.12.2022, якою відмовлено у задоволенні клопотання ст.слідчого СВ відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №000013 від 19.01.2022, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :