Провадження № 1-кп/161/1144/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 листопада 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001856 від 04 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

05.10.017 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання виді позбавлення волі на строк 4 роки 21.05.2021 року, звільнений по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 04 жовтня 2022 року, близько 13 годин 48 хвилин, діючи в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022, умисно, переслідуючи корисливу зацікавленість та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні магазину «Сім 23», що по вул. Сенаторки Левчанівської, 2, в м. Луцьк Волинської області, викрав належні ТОВ «Клевер Сторс» сир «Моцарела» марки «Поліська сироварня», вартістю 53,57 грн., одну банку слабоалкогольного напою марки «Рево», вартістю 34,18 грн. та будучи при цьому виявленим свідками події, продовжив свої протиправні дії внаслідок чого намагався повторно відкрито викрасти вищевказане майно та покинути місце злочину, таким чином, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив злочин з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий свідками вчинення злочину.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, однак не доведеним до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно він за вказаних в обвинувальному акті обставин, місця та часу, вчинив дане кримінальне правопорушення. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, потерпілий у своїй заяві претензій ні морального та матеріального характеру немає, просить обвинуваченого суворо не карати, однак ОСОБА_4 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, за що відбував реальну міру покарання, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, не працює, також враховуючи ступінь тяжкості ним вчиненого, особливості й обставини скоєння кримінального правопорушення; форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку як під час так і після вчинення протиправних дій, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України. Разом з цим, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 застосувати вимоги ст. 69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за цей злочин, оскільки даний вид покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого. Суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 12 жовтня 2022 року скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 04 жовтня 2022 року по 06 жовтня 2022 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній у вигляді домашнього арешту.

Речові докази: сир "Моцарела" та напій слабоалкогольний "Рево" залишити за належністю ТОВ «КлеверСторс»; оптичний диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 12 жовтня 2022 року - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: