ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000091 від 21.04.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, офіційно непрацюючого, судимого Рівненським міським судом 17.11.2021 за ч.1 ст. 263 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч.2 ст. 309 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та збут психотропної речовини метамфетамін, яка згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03 червня 2009 року, за невстановлених обставин придбав психотропну речовину метамфетамін, та 11 червня 2019 року, близько 21 год 14 хв перебуваючи неподалік гаража № НОМЕР_1 , по вул. Крейдяна 48б, в м.Рівне, Рівненської області, діючи умисно, з корисливих мотивів у ході проведення оперативної закупівлі незаконно збув ОСОБА_6 психотропну речовину метамфетамін, загальною масою 0,0513г, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 300 гривень.
Крім цього, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини метамфетамін, яка згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03 червня 2009 року, за невстановлених обставин незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину метамфетамін масою 3,6910 г, що відповідно до Таблиці 2, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, є великими розмірами, та перевіз зазначену психотропну речовину до гаража № НОМЕР_1 по вулиці Крейдяна, 48б, в м. Рівне, де зберігав до 13 години 25 хвилин 18 грудня 2019 року до моменту виявлення та вилучення вказаного метамфетаміну співробітниками поліції в ході проведення обшуку за вказаною адресою.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 1 ст. 307 та ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини та незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини, у великих розмірах, вчинених особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.
Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію не оспорював та підтвердив факти, що дійсно він непамятає обставини коли придбав психотропну речовину метамфетамін, та 11 червня 2019 року, близько 21 год 14 хв перебуваючи неподалік гаража № НОМЕР_1 , по вул. Крейдяна 48б, в м. Рівне, Рівненської області, незаконно збув ОСОБА_6 вказану речовину, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 300 гривень, які витратив на власні потреби. Він же, за невстановлених обставин придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину метамфетамін та перевіз в гараж № НОМЕР_1 , що по вулиці Крейдяна, 48б, в м. Рівне, де зберігав до 13 години 25 хвилин 18 грудня 2019 року до моменту виявлення та вилучення вказаного метамфетаміну співробітниками поліції в ході проведення обшуку за вказаною адресою. Просить суд суворо не карати, оскільки він хворіє тяжкою хворобою.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 13.09.2019 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження два поліетиленових пакетики із порошкоподібною речовиною ( кристалічною) білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, які поміщені у сейф пакети Експертної служби МВС України № 0973065 які передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів ГУНП України в Рівненській області по квитанції № 200.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 19.12.2019 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження поліетиленовий пакет із застібкою з вмістом порошкоподібної речовини; паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження та мобільний телефон марки « Ergo B502 Bacis» чорного кольору із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 та чохол до телефону.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.12.2019 накладено арешт на поліетиленовий пакет із застібкою з вмістом порошкоподібної речовини; паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження та мобільний телефон марки «Ergo B502 Bacis» чорного кольору із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 та чохол до телефону.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 19.02.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження поліетиленовий пакет в якому міститься психотропна речовина метамфетамін, що знаходиться в сейф-пакеті Експертної служби МВСУ № 2685038 та паперовий згорток у якому міститься канабіс, що поміщений до сейф-пакету Експертної служби МВС України № 2684447 та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ГУ НПУ в Рівненській області по квитанції № 226.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 17.01.2020 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільні телефони марки «Nokia» із а/н НОМЕР_3 , «Хіomi» з а/н НОМЕР_4 , «HUAWEI» без номера, «Lenovo» Zuk 1 із а/н НОМЕР_5 , «Nokia» із сім-карткою «Київстар», «Ergo B502 Bacis» чорного кольору із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 , чохол до телефону, дві пластикові картки «ПриватБанк» та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ГУ НПУ в Рівненській області по квитанції № 3.
Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 309 КК України, і останній у їх вчиненні винен.
Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 8632 грн 86 коп.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення відносяться до тяжких злочинів.
Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, страждає тяжкими захворюваннями, неофіційно займався суспільно-корисливою працею, неодноразово раніше судимий.
Так, вироком Рівненського міського суду від 17.11.2021 ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років і одного місяця позбавлення волі, з початком відбуття покарання з 17.11.2021.
Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.
Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обтяжуючих обставин суд не встановив.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості кримінальних правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 309 КК України та призначити покарання:
за ч.1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 309 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_3 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком Рівненського міського суду від 17.11.2021 і визначити остаточне покарання у виді чотирьох років і двох місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 18.12.2022, але не більш ніж до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 17.11.2021.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 8632 грн 86 коп.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23.12.2019 на поліетиленовий пакет із застібкою з вмістом порошкоподібної речовини; паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження та мобільний телефон марки «Ergo B502 Bacis» чорного кольору із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 та чохол до телефону.
Речові докази, а саме: два поліетиленових пакетики із порошкоподібною речовиною ( кристалічною) білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, які поміщені у сейф пакети ЕС МВСУ 0973065 та передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів ГУНПУ в Рівненській області по квитанції № 200; поліетиленовий пакет із застібкою з вмістом порошкоподібної речовини; паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження; поліетиленовий пакет в якому міститься психотропна речовина метамфетамін, що знаходиться в сейф-пакеті Експертної служби МВСУ № 2685038 та паперовий згорток у якому міститься канабіс, що поміщений до сейф-пакету Експертної служби МВСУ № 2684447 які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ГУ НПУ в Рівненській області по квитанції № 226, після набрання вироком законної сили - знищити.
Речові докази - мобільні телефони марки «Nokia» із а/н НОМЕР_3 , «Хіомі» з а/н НОМЕР_4 , «HUAWEI» без номера, «Lenovo» Zuk 1 із а/н НОМЕР_5 , «Nokia » із сім карткою «Київстар», «Ergo B502 Bacis» чорного кольору із міс карткою з абонентським номером НОМЕР_2 та чохол до телефону, дві пластикові картки «ПриватБанк» які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ГУ НПУ в Рівненській області по квитанції № 3, після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -