Справа № 606/1985/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час судового засідання в залі суду по кримінальному провадженні №0000032, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.01.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , грузина, громадянина Грузії, уродженця с. Ахалсопелі, район Зугдіді (Грузія), обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 -ч.2 ст. 186 КК України

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прекладача ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 26 січня 2019 року близько 13.25 хв., переслідуючи корисливі цілі, з метою особистого збагачення, вступили між собою в попередню злочинну змову, направлену на скоєння крадіжки з автомобіля марки Volkswagen Crafter номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , який був припаркований неподалік магазину «Бутічок», що по вул. Князя Василька, 115 м. Теребовля. Реалізуючи свій злочинний намір направлений на скоєння даного кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 під`їхали автомобілем марки Opel Vectra номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_12 до магазину «Бутічок». Керуючись єдиним умислом, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , підійшли до автомобіля Volkswagen Crafter номерний знак НОМЕР_1 , шляхом пошкодження центрального замка дверей автомобіля таємно проникли всередину автомобіля та намагались викрасти барсетку чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти у сумі 800 доларів США та документи на автомобіль.

Вийшовши з автомобіля марки Volkswagen Crafter, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , відразу ж були помічені та викриті власником викрадених речей ОСОБА_11 , який намагався вихопити барсетку. Не зважаючи на опір ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що їх протиправні дії були помічені, не припинили свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном та намагалися втримати викрадене майно, не випускаючи його з рук. В ході шарпанини, ОСОБА_11 вдалося вирвати з рук з ОСОБА_10 барсетку, після чого ОСОБА_11 намагався затримати ОСОБА_10 та ОСОБА_6 до приїзду працівників поліції, схопивши їх обома руками за верхній одяг, однак в цей час із автомобіля марки Opel Vectra вийшов ОСОБА_13 , який кулаком руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , не зумівши довести свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб до кінця по причинах, незалежних від їх волі, покинули місце злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, погодився з фактичним обставинами які відображені в обвинувальному акті, в судовому засіданні просив вибачення, вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати. Надав пояснення про те, що разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 проїжджали через місто ОСОБА_15 , зупинилися біля магазину, побачили білий бус. Обвинувачений разом із ОСОБА_10 залізли в бус та викрали барсетку, яка була всередині, однак довести свій умисел до кінця не змогли, так як були помічені потерпілим, який силою відібрав у них барсетку. Обвинувачений разом із ОСОБА_10 сіли в машину, намагалися втекти, однак, проїхавши приблизно десять кілометрів, були затримані працівниками поліції. Цивільний позов визнав частково.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, однак належним чином був повідомлений судом про день, час та місце судового розгляду.

За згодою учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, та вирішено обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_16 відносно фактичних обставин справи та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на вищенаведене, суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за: ч.2 ст 15, ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_14 суд бере до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України є тяжким.Дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, є особою молодого віку, стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності. До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить визнання вини, щире каяття, звернення застави в користь ЗСУ, оцінки негативно своїх дій обвинуваченим та прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне призначити покарання за ч.2 ст 15, ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Потерпілим ОСОБА_11 заявлено позовну заяву про стягнення з ОСОБА_14 100 000 грн. моральної шкоди, завданої злочинними діями останнього.

Враховуючи, що суд прийшов до переконання про вчинення злочину ОСОБА_14 потерпілим від якого є ОСОБА_11 , то наявні правові підставі для часткового задоволення позову. Визначаючись щодо розміру морального відшкодування суд враховує наступні обставини, ОСОБА_11 став потерпілим від кримінального правопорушення, неодноразово викликався до органів досудового розслідуваня, суду, що порушувало нормальний ритм життя, злочин скоєно групою осіб, що саме по собі становить підвищену суспільну небезпеку, обвинувачений разом з іншою особою при вчиненні злочину намагалися викрасти заощадження, які набуті як потерпілим так і членами сім`ї його протягом тривалого часу. Тому з врахуванням засад розумності та справедлисті суд приходи до переконання, що з ОСОБА_14 слід стягнути в користь ОСОБА_11 35 000 грн моральної шкоди.

Стягунти з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) витрати за проведення експертизи. Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370 - 373 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України позбавлення волі на строк один рік.

Зарахувати ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) у термін призначеного судом покарання час перебування останнього під вартою, а саме з 26 січня 2019 року по 24 квітня 2019 року та з 04 червня 2022 року по 16 березня 2023.

В зв`язку з тим, що на момент постановлення вироку ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) фактично відбув покарання, то запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Звільнити ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з під варти в залі суду.

Стягунти з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) витрати за проведення експертизи № 1.4 -94/19 від 07 лютого 2019 року в сумі 500, 50 грн. в користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в користь потерпілого ОСОБА_11 35000 (тридцять п`ять) тисяч грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1