Справа № 712/7064/21
Провадження № 1-кс/712/7/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2022 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 22 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0004549 від 24.05.2016 року, -

В С Т А Н О В И В :
Захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0004549 від 24.05.2016 року за ознаками кримінального повопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги вказував , що у провадженні слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № №0004549 внесене в ЄРДР 21.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України.

В рамках розслідування даного кримінального провадження 22 березня 2019 року слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України.

Вказував , що повідомлення складено та здійснено з порушенням кримінально-процесуального закону, а саме матеріали кримінального провадження містять три адреси проживання ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 . За останньою адресою проживають батьки ОСОБА_4 . Проте, матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення ОСОБА_4 хоча б за однією адресою в порядку, встановленому ст. 135 КПК України.

Також зазначав, що кримінальне провадження розпочато 24.05.2018 року за заявою ОСОБА_7 у зв"язку з умисним, на його думку, невиконанням ОСОБА_4 вироку суду в частині цивільного позову. Після застосування до ОСОБА_4 Закону України "Про амністію у 2014 році", він, не маючи роботи та засобів для існування , став на облік до Черкаського обласного центру зайнятості, де перебував з 11.07.2014 року до 25.07.2014 року та з 05.09.2014 року по 25.02.2015року. В подальшому, був змушений 09.12.2016 року виїхати на заробітки до Республіки Польща, де офіційно працевлаштувався. Державний кордон України ОСОБА_4 пертинав офіційно, оскільки будь-яких обмежень у такому перетині, не мав. Органу досудового розслідування було відомо про вказані обставини . Не дивлячись на норму закону, яка вимагає, що у разі проживання особи за кордоном , повістка про виклик такої особи вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого-за допомогою дипломатичного (консульського) представнцтва , після складення повідомлення про підозру, ОСОБА_4 було оголошено у міжнародний розшук, оскільки він на думку органу досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим на виклик слідчого чи прокурора не з"являвся.

Також зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 складено поза межами строку досудового розслідування, встановленого ст. 219 КПК України. На даний час виконавче провадження № 57565735 про стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 275348 грн. закінчено у зв"язку із повним фактичним виконанням .

Порушення порядку повідомлення особі про підозру призвело, на думку захисника до нівенлювання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України. Правовим наслідком повідомлення особі у спосіб, не передбачений кримінально-процеесуальним законом, є непритягнення її до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. ОСОБА_4 жодного разу не викликасвя до слідчого для оголошення йому підозри, а в матеріалах кримінальног провадження відсутні будь-які відомості про виклик його до слідчого чи прокурора.

Також просив врахувати , що підозра ОСОБА_4 є необгрунтованою виходчи з того, що матеріали кримінального провадження не містять доказів причетності його до скоєння злочину.

В судовому засіданні адвокат підтримав вимоги скарги, просив слідчого суддю її задоволити. Додатково пояснив, що підставами для скасування повідомлення про підозру є порушення процедури вручення підозри, оскільки докази виклику ОСОБА_4 до слідчого чи прокурора матеріали кримінального провадження не містять. При цьому, у органу досудового розслідування були наявні відомості про перебування ОСОБА_4 за кордононом, а тому виклики до слідчого повинні були вручатись через дипломатичне (консульське представництво). Натомість, маючи інформацію про законний перетин кордону ОСОБА_4 , орган досудового розслідування оголосив його у міжнарожний розшук , а судом надано дозвіл на його затримання. Проте, правоохоронними органами Республіка Польша ОСОБА_4 не затримувався, оскільки таке діяння, яке йому інкримінується, не є карним. Звертав увагу суду на необгрунтованість підозри, оскільки доказів умисного невиконання рішення суду ОСОБА_4 відсутні. Більше того, на даний час вирок суду в частині цивільного позову виконано, а виконавче провадження - закрито.

Прокурор ОСОБА_8 та слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні 14.07.2021 року проти скарги заперечували, посилаючись на те, що підозра ОСОБА_4 вручена з дотриманням вимог КПК України, надіслана засобами поштового зв"язку на адресу реєстрації підозрюваного. Вказане повідомлення отримав батько ОСОБА_4 , про що свідчить його лист на адресу слідчого від 03.04.2019 року. Просили у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя заслухавши пояснення захисника ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_10 ,

слідчого ОСОБА_9 приходить до наступних висновків.

Згідно п.10 ст. 303 ЦПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.(Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011). У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 4 ст. 278 КПК України) - це стосується і зміни повідомлення про підозри (ч. 1 ст. 279 КПК України).

Згідно ст. 110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст. ст. 110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст. 278 КПК України

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Положення ч. 2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Ст.13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Так, відповідно до ст. 277 КПК України, повідомлення має містити:1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;4) зміст підозри;5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;7) права підозрюваного;8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За приписами ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 276 КПК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Слідчим суддею при розгляді скарги про скасування повідомлення про підозру встановлено, що 24.05.2016року до ЄРДР за № 0004549 внесено відомості за заявою ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 , 1977 року народження не виконує рішення Апеляційного суду Черкаської області про стягнення грошових коштів в сумі 275348 грн. на його користь, внаслідок чого йому завдано істотної шкоди.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження 22 березня 2019 року слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , яке 27.03.2019 року направлено за двома адресами : АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Між тим, матеріали кримінального провадження № 0004549не містять жодних даних, які б свідчили про виклик ОСОБА_4 до слідчого чи прокурора для оголошення йому особисто підозри , як і не містять доказів неможливості вручення повідомлення про підозру та подальшого вручення повідомлення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Більше того, як вбачається із відповіді Головного центру обробки спеціальної іфнформації Державної прикордонної служби України від 08.11.2018 року на адресу Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 перетнув Державний кордон України в центрі пропуску Ягодин 03.12.2016 року та до України не повертався.

Тобто, на час складання повідомлення про підозру, як органу досудового розслідування, так і прокурору було відомо, що ОСОБА_4 перебуває за межами України, перетнувши кордон на законних підставах.

Частинами 7 та 8 статті 135 КПК україни встановлено, що повістка про виклик особи , яка проживає за кордоном , вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого- за допомогою дипломатичного ( консульського) представництва.

Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Зазначені вимоги КПК України органом досудового розслідування не були дотримані, що призвело до порушення визначеного статтею 278 КПК України порядку здійснення повідомлення особі про підозру .

Крім того, слідчий суддя погоджується із твердженнями сторони захисту, щодо здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_4 поза межами строків досудового розслідування визначених ч.1 ст. 219 цього Кодексу .

Так , згідно з ч.1 ст. 219 КПК України (в редакції Законів № 2147-VIII від 03.10.2017 , № 2617-VIII від 22.11.2018) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину(частина друга статті 219 в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 ).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 24.05.2016 року, злочин, який інкримінує орган досудового рослідування ОСОБА_4 - ч. 3 ст. 382 КК України, відноситься до категорії тяжких, у зв"язку з чим строк досудового розслідування має складати 18 місяців , та закінчився 24.11.2017 року.

Проте, оскаржуване повідомлення про підозру ОСОБА_4 складено 22.03.2019 року. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо продовження строку

досудового розслідування у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Що стосується доводів сторони захисту щодо необгрунтованості підозри, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно оскаржуваного повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.КК України, слідує, що ОСОБА_4 , будучи обізнаим про обов"язки, покладені на нього вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18.12.2015 року умисно, з метою невиконання вироку суду, не відшкодував ОСОБА_7 завдані йому матеріальні збитки на суму 258 536 грн., хоча був зобов"язаний це зробити в силу передбачених вироків судів та мав реальну можливість виконати вказані рішення хоча б частково.

В той же час, в тексті самого повідомлення про підозру вказується, що транспортні засоби, що належать ОСОБА_4 на праві приватної власності описані в межах виконавчого провадження, а відділом державної виконавчої служби Олександрівського районного упрвління юстиції у Кіровоградській області було реалізовано арештоване майно ( ЗАЗ "Таврія") через відповідний аукціон і на користь ОСОБА_7 стягнуто кошти в сумі близько 18812 грн. Також зі змісту підозри вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області ОСОБА_11 накладено арешт на моторні судна, що належать на праві власності ОСОБА_4 , а умисне невиконання вироку суду полягає у придбанні та подальшій реєстрації 06.07.2016 року ОСОБА_4 самохідного моторного судна " Днепр" , 1975 року випуску.

При цьому, як слідує з оскаржуваної підозри на вказане моторне судно, після його придбання
також накладено арешт приватним виконавцем.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризуєтьсяскоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Враховуючи вимоги Кримінально-процесуального законодавства та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав, визначених законом для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4

17.08.2012 року наказом Генерального прокурора України №69 затверджено Положення про порядок ведення Єдиного державного реєстру розслідувань, який, у відповідності до п. 1.3 утворено та ведеться відповідно до вимог Кримінального-процесуального кодексу України з метою забезпечення єдиного обліку кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів досудового розслідування; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі.

Згідно з п.п. 10) п. 2.1. Положення до Реєстру вносяться відомості про час та дату повідомлення про підозру, відомості про особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 4) п. 3.1. Положення унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків (про): дату складання повідомлення про підозру, дату і час вручення повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри - невідкладно.

Окрім того, скасування повідомлення про підозру згідно кримінально-процесуального законодавства не позбавляє оран досудового розслідування, слідчого/прокурора можливості виправити недоліки , встановлені в ухвалі слідчого судді про скасування підозри, зазначити беззаперечні факти та зібрані докази й вручити повідомлення про підозру повторно.

Керуючись ст.ст. 307,309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Скаргу задоволити.

Скасувати повідомлення про підозру від 22 березня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004549 від 24.05.2016 від 24.05.2022 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів.
Повний текст ухвали слідчого судді виготовлено 21 жовтня 2022 року .

Слідчий суддя ОСОБА_1