Справа № 346/67/23
Провадження № 1-кс/346/13/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання слідчої слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 , про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню № 0000002, з правовою кваліфікацією: частина 4 статті 185 КК України,

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернулася вказана слідча, додавши до нього матеріали, якими вона обґрунтовує своє клопотання.

Аргументи слідчого.

02.01.2023 року в чергову частину Коломийського РВП ГУНП поступило повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що 02.01.2023 близько 13.45 год. в с. Товмачик Коломийського району, по вул. Привокзальна, невідома особа, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, таємно викрала із його автомобіля марки "Шкода Октавія", р.н. НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі близько 8000 гривень.

На підставі чого, 02 січня 2023 року слідчим відділенням Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000002, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний з даного приводу потерпілий ОСОБА_5 вказав, що у його користуванні перебуває автомобіль марки "Шкода Октавія", р.н. НОМЕР_1 , яким 02.01.2023 року він приїхав на роботу, а саме в ДУ « Коломийська виправна колонія №41», що в с. Товмачик, Коломийського району, де останній працює лікарем. Близько 13.00 год. потерпілий залишив свій автомобіль на парковці установи, після повернення з обідньої перерви. Близько 13.33 год. до ОСОБА_5 зателефонував співробітник, який ніс службу на оглядовій вежі та повідомив, що до автомобіля ОСОБА_5 проник невідомий чоловік. Вийшовши та парковку та оглянувши свій автомобіль, ОСОБА_5 виявив відсутність грошових коштів у сумі 7700 грн, які знаходились у бардачку салону автомобіля.

02.01.2023 року за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення було затримано в порядку ст.208 КПК України гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , який 02.01.2023 приїхав в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жит. АДРЕСА_3 .

В той же день з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення такого кримінального правопорушення було проведено огляд місця події в АДРЕСА_4 , в гр. ОСОБА_7 було виявлено та вилучено грошові кошти в загальній сумі 7 700 грн., номіналом 1000 грн - АЖ6053123, 500 грн - ЕД6300593, ЛЗ4409692, ЕЄ2297123, ЗЗ6739748, ГТ3685843, ЛЗ0412498, ЕБ0767162, ЄЗ8953770, БА3952453, ХЖ2224556, АВ67541880, ЄД0710675, АЗ2335239, 200 грн - ДЕ4241033.

Допитана з даного приводу ОСОБА_7 вказала, що 02.01.2023 року вона спільно із своїм родичем ОСОБА_6 приїхала в ДУ «Коломийська виправна колонія №41», що в с. Товмачик Коломийського району, щоб навідати свого чоловіка, який відбуває кримінальне покарання в даній установі. По дорозі до установи ОСОБА_7 вживала алкогольні напої, тому у побаченні з чоловіком їй було відмовлено. Після чого ОСОБА_7 продовжила вживати алкогольні напої, через що подальший хід подій не пам`ятає.

Наведені обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000002 (а.с.4), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 5-6), протоколом допиту потерпілого (а.с. 7-9), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення (а.с. 10-12), протоколом огляду місця події (а.с. 13-15); протоколом допиту свідка (а.с.16-18); постановою про визнання речовими доказами від 03 січня 2023 року (а.с.19-20).

І оскільки на думку слідчої, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, а вилучені речі (грошові кошти) відповідають ознакам речового доказу, з метою їх збереження, на ці речі слід накласти арешт із повною забороною володіти, користуватись та відчужувати ці речі. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаних речей та їх правову цінність як майбутнього доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України правопорушник може їх приховати, змінити чи знищити.

Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема: вказаних вище грошових коштів, суд виходить із того, що тут має місце вирішення питання про втручання держави у право власності особи на вказані речі. Оскільки поки не доведено інше, в силу положень частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України, кожна річ вважається набутою правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі три правомочності: володіння, користування і розпорядження майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3).

Клопотання обґрунтовано тим, що вилучені речі можуть бути речовим доказом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, оскільки відповідають критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення частини 4 статті 185 КК України передбачають, що крадіжка (тобто, таємне викрадення чужого майна), вчинена в умовах воєнного стану є окремим і самостійним складом злочину.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами слідчого про те, що вилучені ним речі (грошові кошти), можуть бути предметом арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України та можуть бути використані як речові докази по кримінальному провадженню щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, суд погоджується із тим, що ці речі, якщо їх повернути можуть бути приховані, змінені або знищені будь-якою людиною, і тому з метою запобіганню цьому, на вказані речі слід накласти арешт. Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання матеріали, у їх сукупності, суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, зміни чи знищення речей).

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, слідча дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаних слідчою речей, які можуть бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування, зміни чи знищення, виправдовують повний арешт речей, які за своїми властивостями можуть бути приховані, змінені чи знищені, якщо не заборонити володіння, користування, розпорядження і відчуження цих речей; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, зміні чи знищенню доказів.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного слідчою завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності про який просить слідча (повна заборона володіння, користування і відчуження); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним.

Таким чином, на підставі усього вище викладеного, вважаю, що слідча довела перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить слідча. А тому, його клопотання підлягає задоволенню.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчої слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 про арешт майна фізичної особи - задовольнити.

Накласти арешт на майно у вигляді грошових коштів, в загальній сумі 7700 (сім тисяч сімсот) гривень, у складі таких купюр: номіналом 1000 гривень - АЖ6053123; 500 гривень - ЕД6300593, ЛЗ4409692, ЕЄ2297123, ЗЗ6739748, ГТ3685843, ЛЗ0412498, ЕБ0767162, ЄЗ8953770, БА3952453, ХЖ2224556, АВ67541880, ЄД0710675, АЗ2335239; 200 гривень - ДЕ4241033, шляхом заборони володіти, користуватись і відчужувати вказані грошові кошти, які 02 січня 2023 року було вилучено у громадянки ОСОБА_7 , з метою їх збереження, як речових доказів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1