Справа № 953/1185/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження №0002833 від 10.09.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Балаклія, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не судимого, який фактично проживає за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст,.111-1 КК України,-

встановив:

До суду надійшов обвинувальний акті із додатками по кримінальному провадженню №0002833 від 10.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

Прокурор під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

В обґрунтування клопотання що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, яке полягало у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою- агресором, а також у зв`язку з організацією облаштування блокпосту на автомобільній дорозі «Харків-Зміїв-Балаклія-Гороховатка» поблизу м. Балаклія Харківської області, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується злочин, покарання за який передбачено на строк до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язану із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, чи з надання публічних послуг строком до 15 років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі не застосування запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_5 може виїхати за межі території України та переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, які неодноразово допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 більш м`які запобіжні заходи не представляється можливим, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України на момент внесення даного клопотання не зникли та не зменшились.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених, у тому числі ст. 111-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті.

Згідно з вимогами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що з моменту внесення відомостей про злочину по даному кримінальному провадженню і до теперішнього часу нічог не змінилось

Обвинувачений та захисник проти продовження строку запобіжного заходу заперечували. Так захисник зазначив, що ризики не доведені, обвинувачений не переховувався та переховуватися від органу досудового розслідування та суду, має міцні соціальні зв`язки, а також захворювання .

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; ) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. Тому, суд розглядає доводи сторін лише у межах доказів, які вони надали, та які можуть прямо чи опосередковано підтверджувати обставини, на які вони посилаються. Також, необхідно зазначити, що у судовому рішенні не мають бути зазначені усі доводи сторін, оскільки не всі з них можуть бути обґрунтованими чи стосуються фактичних обставин справи. Це необов`язково, допоки дотримано вимоги законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення. Судові рішення повинні повно відображати мотиви, на яких вони ґрунтуються (Ухвала у справі Papon проти Франції від 15 листопада 2001 року, заява № 54210/00). Метою мотивування є показати сторонам, що їх почули (Рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, заява № 18390/91, параграф 29). При цьому, хоча суд не повинен надавати відповідь на кожне порушене питання, з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, були досліджені (Рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів від 19 квітня 1994 року, заява № 16034/90, параграф 61).

При розгляді клопотання судом враховується, що обвинувачений має постійне місце проживання, не працює, раніше є не судимий, згідно медичних довідок у нього наявні захворювання - гіпертонічна хвороба 2 ступеня 3 стадії та хронічна серцева недостатність, звинувачується у нетяжкому злочині, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів справи відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР 10.09.2022. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені злочину передбаченого ч.4 ст. 111-1 КПК України 03.01.2023р.

За обвинуваченим актом ОСОБА_5 щиро розкаявся та активно сприяв в розкритті злочину. До суду з`явився за першою вимогою. За даними реєстру матеріалів досудового розслідування будь-яких ухвал про примусовий привід ОСОБА_5 під час досудового розслідування не приймалось. Даних про вплив зі сторони ОСОБА_5 на свідків надані протоколи допиту не містять.

Тобто із наданих документів вбачається, що ОСОБА_5 виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, визнає свою вину в інкримінованому злочині, щиро кається та активно сприяв в розкриті злочину.

Наявність ризиків на які посилається прокурор ґрунтуються на припущеннях, які нічим не підтверджені. Даних які б підтверджували достатні підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, що до переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення суду не дано.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», відповідно до якого «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

За рішенням ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії» позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено питання про направлення кримінального провадження до Харківського апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до належного суду за підсудністю, оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, що інкримінований ОСОБА_5 є: м. Балаклія, Харківської області, що територіально не відноситься до Київського районного суду м. Харкова.

Прокурор заперечував проти направлення матеріалів кримінального провадження до іншого суду посилаючись на те, що направлення кримінального провадження до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, вважав що кримінальне провадження повинно розглядатися за місцем органу досудового розслідування.

Захисник обвинуваченого також вважав, що справа повинна розглядатися за місцем органу досудового розслідування.

Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-1 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який наразі продовжено до 20.05.2023 року.

25 серпня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану» від 27 липня 2022 року № 2462-ІХ (далі - Закон № 2462-ІХ), яким абзац 1 ч. 9 ст. 615 КПК викладено у наступній редакції: «Під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством».

За загальним правилом визначення територіальної підсудності кримінальне провадження здійснюється в тому суді, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення або вчинено більш тяжке правопорушення. Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Причому «місце вчинення кримінального правопорушення» в контексті ч. 1 ст. 32 КПК розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального устрою, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Водночас положеннями ч. 1 ст. 32 КПК передбачено, зокрема, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, порушено правила підсудності.

Згідно ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону №2112-IX від 03.03.2022) у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилось слідчими УСБУ в Харківській області, який розташований в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова, і після його завершення обвинувальний акт у кримінальному провадженні був скерований та надійшов на розгляд саме до Київського районного суду м. Харкова. Судовий розгляд у провадженні не розпочато.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто у провадженні господарської діяльності у взаємодії з окупаційною адміністрацією держави-агресора на території м.Балаклія Ізюмського району Харківської області.

Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) » № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року, територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області з 18 березня 2022 року визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Як убачається з наявних матеріалів провадження, 15 лютого 2023 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 було направлено до Київського районного суду м. Харкова. Із змісту обвинувального акта видно, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинено ним у м. Балаклія Харківської області.

Отже, на час направлення обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 до суду діяла ч. 9 ст. 615 КПК в редакції Закону № 2462-IX, тому він скеровується та розглядається судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, тобто до Балаклійського районного суду Харківської області.

Разом з тим, враховуючи розпорядження Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким територіальна підсудність вказаного суду була змінена на Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, обвинувальний акт повинен був бути скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Обвинувальний акт у цьому провадженні надійшов до Київського районного суду м. Харкова 15 лютого 2023 року, тобто після розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) » № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року.

За правилами ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, до Харкіського апеляційного суду для подальшого направлення подання про ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження з Ленінського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Вказане також узгоджується із висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеними в ухвалі від 23.01.2023 року справа № 624/2109/22, від 19.01.2023 року справи № 642/1582/22, №642/1661/22.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 91, 176, 177, 178, 194, 314, 315, 615 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволені клопотання прокурора - відмовити.

Кримінальне провадженні №0002833 від 10.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України - направити до Харківського апеляційного суду для ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Київського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала підлягає оскарженню в частині запобіжного заходу, протягом п`яти днів, з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1