22.03.2023
Справа № 642/1198/23
1-кс/642/696/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування,

У С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла дана скарга в якій заявниця просить:

1)скасувати рішення слідчого ОСОБА_4 ;

2)направити справу на дорозслідування;

3)внести у ЄРДР відомості на суддю ОСОБА_5 , яка пише в рішенні, що заявниця в них була, а три судді пишуть, що ні.

Заявниця у судовому засіданні скаргу підтримала та зазначила, що у рішенні Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 14.02.2013 р. суддею ОСОБА_6 зазначено, щодо відвідування пацієнтів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дільничним лікарем ОСОБА_3 , однак, у резолютивній частині рішення немає висновку про це. Вказане рішення було оскаржене до апеляційної та касаційної інстанцій, однак ці інстанції також не розібралися в ситуації. Адреси, де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розташовані по АДРЕСА_1 , що відноситься до ділянки АДРЕСА_2 , яку обслуговувала лікар ОСОБА_10 , яка померла. Вона, ОСОБА_3 , за вказівкою реєстратора проводила відвідування цих пацієнтів, хоча це не її дільниця, оскільки вона обслуговувала дільницю №45. В листах виклику адреси по вул.Мохначанській не зазначено. Також вона зверталася до Дзержиснького райсуду із позовом про стягнення заробітної плати, однак, їй було відмовлено, та зазначено, що вона не була на ділянці №44. Після отримання листа з департаменту охорони здоров`я вона знов звернулася до Орджонікідзевського суду м.Харкова, де рішеннями суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що вона ( ОСОБА_3 ), не відвідувала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Рішення від 15.06.2021р. оскаржено до апеляції, однак апеляційним судом залишено в силі.

Щодо своїх вимог, заявниця просила слідчого суддю :

-скасувати рішення слідчого ТУ ДБР ОСОБА_13 від 17.02.2023р., яке викладено у виді відповіді і не є процесуальним документом;

-направити справу, яка до цього часу не заведена, на дорозслідування, для встановлення факту відвідування чи невідвідування нею пацієнтів, та чи права ОСОБА_14 , чи ні;

-внести відомості до ЄРДР про халатне ставлення до роботи судді ОСОБА_14 , яка пише в рішенні про відвідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мешкали на іншій дільниці, і що не підтверджено іншими суддями.

Також зазначила, що вона підтверджує свою заяву до слідчого щодо внесення до ЄРДР відомостей за наклеп з боку судді ОСОБА_14 .

На запитання головуючого заявниця не змогла конкретно зазначити суть заяви, яку бажає внести до ЄРДР, а також щодо постанови слідчого, яку вона просить скасувати.

Слідчий Другого СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві (з дислокацією в м. Харків) ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд скарги в її відсутність, де вказала, що проти скарги заперечує та вважає її безпідставною. Також надала копію звернення ОСОБА_3 .

Слідчий суддя, вислухавши заявницю, дослідивши матеріали скарги дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27 січня 2023р. ОСОБА_3 подала до ТУ ДБР у м.Полтаві заяву, в якій вказала, що просить завести кримінальну справу на суддю Жовтневого суду м.Харкова ОСОБА_6 , яка у своєму рішенні вказала прізвища ОСОБА_16 , АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , на підставі рішення суддів (а їх рішення береться за основу) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Дорош, хоча вона у цих людей не була. В її журналі вулиці Мохночанської немає. Відповідно, ОСОБА_6 на неї приписала інших пацієнтів з іншої дільниці, а це наклеп. Просила завести на ОСОБА_6 справу за наклепом.

Листом від 17.02.2023р. слідчий Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_13 повідомила ОСОБА_3 , що за результатами розгляду її звернення з приводу неправомірних дій судді ОСОБА_6 відсутні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Відповідь мотивована тим, що зі змісту заяви взагалі не вбачається достатніх об`єктивних даних які б вказували на вчинення суддею кримінального правопорушення. До ЄРДР вносяться не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Окрім того, згідно із рішенням Конституційного суду України від 23.05.2001р., процесуальні акти та дії суддів, що стосуються розгляду справ, можуть бути оскаржені лише у судовому порядку відповідно до процесуального законодавства.

Як вбачається з додатків до скарги, суддею ОСОБА_6 14.02.2013 року було винесено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до КЗОЗ ХМР «Харківська міська поліклініка №18», головного лікаря ОСОБА_19 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. У задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Статтею 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі (ст. 11 КК України).

Положення ст. 214 КПК України в свою чергу перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст.2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 (зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 23.11.2021 № 377), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України встановлено, що підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Такими даними є посилання у повідомленні про кримінального правопорушення на фактичні обставини, що підтверджують наявність складу відповідного кримінального правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи приписи ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України можливо зробити висновок, що однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є повідомлення/виявлення діяння/бездіяльності, яке містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу кримінального правопорушення, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18, за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя повинен з`ясувати наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги.

Слідчим суддею встановлено, що звернення ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві було зумовлено її незгодою з процесуальними діями судді ОСОБА_6 під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 , у зв`язку із чим заявниця бажала внесення до ЄРДР відомостей з приводу, як на її думку, наклепа у судовому рішенні.

Станом на день розгляду скарги відомості про наведені в даній заяві обставини до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону кримінального правопорушення і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого кримінального правопорушення, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про кримінальне правопорушення, за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Так, при дослідженні змісту заяви ОСОБА_3 встановлено, що її суть фактично зводиться до незгоди заявника із судовим рішенням судді ОСОБА_6 .

Натомість, в скарзі відсутні передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а сумніви скаржника щодо законності дій судді та прийнятого судового рішення суддею не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Доводи заявника щодо начебто, суперечливих даних у тексті рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці судового рішення з боку ОСОБА_3 , оскільки злочинність дій судді не підтверджується жодними об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.

В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Саме по собі припущення заявника щодо зазначення у судовому рішенні суддею суперечливих відомостей не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить встановленому у державі порядку оскарження судових рішень та їх перевірки вищими інстанціями.

Зі свого боку, саме лише припущення заявника щодо наявності в рішенні суду відомостей, з якими заявниця не погоджується, не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності, адже відповідні порушення, у разі їх наявності, усуваються за наслідками перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку.

При цьому, у випадку порушення суддею вимог чинного законодавства України під час розгляду справи особа має право звернутися з відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя, що наділена повноваженнями здійснювати дисциплінарне провадження щодо судді у порядку, визначеному законом.

Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.

Разом з тим, відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

За таких обставин відсутні правові підстави для внесення до ЄРДР відомостей із заяви ОСОБА_3 про начебто наклеп у судовому рішенні судді ОСОБА_6 .

Що стосується вимог ОСОБА_3 про скасувати рішення слідчого ТУ ДБР ОСОБА_13 від 17.02.2023р., яке викладено у виді відповіді та направлення справи на дорозслідування слідчий суддя зазначає наступне.

Як встановлено у судовому засіданні, рішення слідчим ОСОБА_13 17.02.2023р. щодо заяви ОСОБА_3 окремим процесуальним документом не оформлювалося, а слідчим було надано мотивовану відповідь заявниці про те, що її повідомлення не внесено до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що такі дії слідчого не містять порушень норм КПК із викладених вище причин.

У судовому засіданні заявниця не змогла чітко сформулювати, яку саме справу вона бажає повернути на дорозслідування, і слідчим суддею робиться висновок про те, що мова йде про заяву ОСОБА_3 від 27.01.2023р., якій було надано правовий аналіз вище.

Стаття 303 КПК України передбачає вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування, що можуть бути оскаржені до слідчого судді.

Окрім того, слідчий суддя зазначає, що у контексті статті 303 КПК України, скарга про направлення справи на дорозслідування не передбачена та не може бути предметом розгляду у слідчого судді.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя встановив, що відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про злочин відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 22.03.2023р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1