ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2580/22 Справа № 208/7508/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000315 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

В строк призначеного ОСОБА_7 покарання ухвалено зарахувати строк його перебування під вартою протягом 17.06.2021 року.

Початок строку відбуття ОСОБА_7 призначеного судом покарання, ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди, - залишено без розгляду, в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди, - 200 000 гривень, в якості відшкодування витрат на правову допомогу, - 15 000 гривень.

В інший частині позову відмовлено.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
О 19.35 годин 16.06.2021 року, ОСОБА_7 , у світлий час доби, по сухому асфальт покриттю проїзної частини дороги, керуючи технічно справним транспортним засобом легковим автомобілем KIA SPORTAGE реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по пр. Аношкіна в м. Кам`янське з боку пр. Т.Шевченка в напрямку пр. Свободи по проїзній частині дороги, що має односторонню організацію руху, з двома смугами руху у напрямку.

При русі в районі будинку № 32-А по пр. Аношкіна в м. Кам`янське, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку, що складається, та координувати свої дії, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до закруглення дороги вліво, за умов необмеженої видимості та оглядовості, не маючи перешкод механічного чи технічного характеру, повинен був вести транспортний засіб зі швидкістю, при якій він мав би можливість виконувати всі необхідні дії з управлінь, що забезпечують безпеку всіх учасників дорожнього руху, тобто діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України (надалі - Правила), згідно яких:

- «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

В порушення вимог вищевказаних пунктів Правил, ОСОБА_7 , здійснюючи рух в районі будинку № 32-А пр. Аношкіна в м. Кам`янське, проявив злочинну самовпевненість, не вибрав безпечну швидкість руху автомобіля, втратив можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, не впорався із керуванням, та допустив виїзд керованого ним автомобілю KIA SPORTAGE реєстраційний номер НОМЕР_2 за межі проїжджої частини дороги, де, в подальшому, стався наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка здійснювала рух по узбіччю дороги - тротуару у напрямку буд. № 32-А по пр. Аношкіна з правої сторони відносно руху транспортного засобу.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої стало настання суспільно-небезпечних наслідків у виді отримання пішоходом ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді сполученої травми тіла: черепно-мозкової травми з раною на обличчі, у лобній області, синців на обличчі, струсу головного мозку, обширної рани по передньо-зовнішній поверхні правої гомілки з розповсюдженням на область правого колінного суглобу, яка супроводжувалась порушенням функцій правого колінного суглобу, синці, садни на кінцівках, тулубі - які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

В апеляційній скарзі:
- захисник обвинуваченого просить вказаний вирок, в частині призначення покарання, - змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_7 свою вину в скоєному ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував шкоду потерпілій.

На думку захисника, при винесенні вироку суд не в повному обсязі врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, його похилий вік, а також те, що ОСОБА_7 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Вважає, що можливо визнати обставинами, які пом`якшують покарання, такі обставини, як похилий вік обвинуваченого, стан його здоров`я, часткове відшкодовування шкоди.

Крім того, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має повних 62 роки, є людиною похилого віку, є пенсіонером, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря в амбулаторії загальної практики сімейної медицини №10 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради з діагнозом ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба серця III стадії. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно.

На думку захисника, вказані обставини дають апеляційному суду достатні підстави визнати їх такими, що пом`якшують покарання та у сукупності з іншими викладеними вище обставинами істотно знижують ступінь тяжкості скоєного і дозволяють призначити ОСОБА_7 основне покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу. Вважає, що саме таке покарання відповідатиме ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції постановляючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки вони в суді першої інстанції ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої судом першої інстанції не був порушеним.
Відносно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що вона надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого звертає увагу на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, має похилий вік, є пенсіонером, раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, однак, всі ці обставини вже були враховані судом першої інстанції, при призначенні покарання і колегія суддів не може визнати їх тими безумовними обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і є підставами для призначення йому менш суворого покарання.

При цьому, відмовляючи в задоволенні апеляційних вимог щодо пом`якшення покарання, колегія суддів безпосередньо враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений сів за кермо транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, та керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті - по пр. Аношкіна в м. Кам`янське з боку пр. Т.Шевченка в напрямку пр. Свободи, наражав на небезпеку не тільки себе, а й становив суспільну небезпеку для оточуючих, не вибрав безпечну швидкість руху автомобіля, втратив можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, не впорався із керуванням, та допустив виїзд керованого ним автомобілю за межі проїжджої частини дороги, де, в подальшому, стався наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка здійснювала рух по узбіччю дороги - тротуару.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4