Справа № 932/1930/23
Провадження №1-кс/932/704/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні дітей не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке розподілено в моє провадження.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000525 від 23.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, у невстановлений спосіб, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 p. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року N° 292), придбав вибухову речовину РГД-5, вибуховий пристрій УЗРГМ, після чого продовжуючи свою злочинну діяльність, став носити їх при собі вулицями міста Дніпра, та переніс за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 87, тим самим почав носити та зберігати при собі вибухову речовину РГД-5, вибуховий пристрій УЗРГМ, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення, тобто 23.02.2023.

Так, 23.02.2023 у період часу з 15 години 01 хвилин до 15 години 38 хвилин співробітниками Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було проведено особистий обшук ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого було виявлено та вилучено предмет, який відповідно до довідки категорії вибухонебезпечності РГД-5, який є обмежено небезпечний, УЗРГМ який є небезпечний, які ОСОБА_4 не маючи відповідного передбаченого законом дозволу придбав та зберігав.

Згідно із клопотанням, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

23.02.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України і того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Як зазначено у клопотанні, в ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі цього, сторона обвинувачення прохає застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 107 360, 00 грн.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що при затриманні гранату йому підкинули працівники поліції, оскільки у нього ніколи не було зброї в його сумці.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, з підстав необґрунтованості підозри та не доведеності ризиків. Просила застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000525 від 23.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно фабули кримінального правопорушення, під час затримання осіб в рамках означеного кримінального провадження, за фактом викрадення людини, в ході особистого огляду ОСОБА_4 було виявлено та вилучено предмет, схожий на гранату та запал УЗРГМ, які останній зберігав без передбаченого законом дозволу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами, які є в матеріалах. Проте органом досудового розслідування не перевірено, де була придбана ця граната, та чи дійсно підозрюваний торкався неї.

Окремо протокол особистого огляду ОСОБА_4 не складався, натомість у протоколі затримання зазначено, що в ході проведення особистого огляду виявлено предмет, схожий на гранату.

Такі процесуальні дії не узгоджуються із фактичним обставинами затримання та виявлення заборонених предметів. Так, виявлення та вилучення гранати повинно передувати затриманню, а по факту слідчим складено протокол затримання, і вже в кінці якого дописано, що у ОСОБА_4 виявлено заборонені предмети. Тобто складання протоколу затримання відбулось фактично до виявлення ознак злочину, що свідчіть про упередженість слідчого. Відтак, у слідчого судді є обґрунтовані сумніви в тому, що вказана граната може належати дійсно ОСОБА_4 , оскільки такий предмет міг бути підкинутий працівниками правоохоронних органів з метою обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину.

Зазначені обставини можуть бути підтверджені або спростовані в ході подальшого розслідування. Проте за таких обставин вирішувати питання про застосування виняткового запобіжного заходу не є можливим, оскільки підозра ґрунтується лише на протоколі затримання. Інших доказів стороною обвинувачення не здобуто.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 слідчий суддя констатує, що незважаючи на недостатність зібраних органом досудового розслідування доказів, у будь-якого стороннього, незацікавленого спостерігача може виникнути бачення того, що ОСОБА_4 може бути з достатнім ступенем ймовірності причетним до скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тому підозра визнається обґрунтованою.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає таке.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Проте покарання за цей злочин передбачено від 3 до 7 років позбавлення волі, а ОСОБА_4 раніше не був засуджений. Відтак, при призначенні покарання суд може застосувати положення ст. 75 КК України, призначивши ОСОБА_4 п`ять років позбавлення волі, та звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням. Ця обставина суттєво знижує ризик переховування, оскільки ОСОБА_4 розуміє, що навіть у разі доведення його вини, суд при призначенні покарання особі, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, може призначити покарання з випробуванням, тобто ризик переховування знижується, хоча й є доведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то він не доведений, оскільки свідками є поняті, які фіксували лише факт вилучення предмету, схожого на гранату, тому впливати на них немає сенсу, оскільки факт наявності заборонених речей у ОСОБА_4 підтверджений й іншими доказами, зокрема, протоколом затримання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведений, оскільки він обґрунтовується у клопотанні тим, що підозрюваний не працює, тобто не має постійного заробітку, а відтак може вчинити новий злочин. Наведена слідчим аргументація стосується корисливих злочинів, і не має відношення до злочинів, пов`язаних із незаконним поводженням зі зброєю, оскільки в даному випадку не встановлено, що підозрюваний мав намір продати гранату з метою заробітку коштів. Тому цей ризик не знайшов свого підтвердження.

Відтак, об`єктивно у даному кримінальному провадженні існує лише ризик переховування, який дещо знижений можливістю призначення не реального покарання, а «умовного» (з випробуванням).

Для запобігання цьому ризику обґрунтованим і достатнім буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у вечірній та нічний час, та з покладенням на підозрюваного обов`язків.

Підстав для застосування виняткового запобіжного заходу не встановлено.

Таким чином, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, застосувавши до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши залишати це житло з 20 год. 00 хв. вечора до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, суду;

-не спілкуватися зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш тяжкий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло у вечірній та нічний час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали до 23.04.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ