Справа № 635/549/23
Провадження №1-кс/635/167/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 20.01.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 20.01.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що у провадженні СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 від 20.01.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/22, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Згідно з указом президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні, та у подальшому продовжено указами Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022 відповідно.

З 24.02.2022 по теперішній час на території м. Харкова та Харківської області проводяться активні бойові дії.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 01.09.2022 приблизно о 06:10, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою на теперішній час особою, маючи спільний єдиний злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибули до місця розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що власник проживає в ньому постійно та усамітнено, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення, порушуючи загальноприйняті норми права володіння, користування та розпорядження майном, прагнучі заволодіти чужим майном, через паркан незаконно проникли на територію домоволодіння розташованого за вище вказаною адресою та через вхідні двері проникли в середину будинку. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_6 , разом з невстановленою особою, почали здійснювати дії направлені на відшукання грошових коштів та іншого цінного майна, яке належить ОСОБА_8 , поки останній в цей час знаходився на території двору домоволодіння, де займався господарськими роботами.

Коли ОСОБА_8 повернувся до будинку, де в цей час ОСОБА_6 разом з невстановленою особою займалися пошуком цінного майна та грошей, почувши, що потерпілий увійшов до будинку, розуміючи, що їх дії будуть виявленим під час замаху на крадіжку грошових коштів та особистого майна потерпілого ОСОБА_8 , не бажаючи відмовлятись від свого наміру заволодіти чужим майном, усвідомлюючи, що їх злочинні дії та наміри стали явними та очевидними, будучи переконаними в тому, що ОСОБА_8 повідомить про факт вчинення ними вказаного злочину до правоохоронних органів, з метою реалізації свого стійкого корисливого умислу направленого на викрадення чужого майна та приховання даного злочину, маючи бажання завершити злочин до кінця і полегшити його вчинення, достовірно знаючи, що внаслідок свого похилого віку, потерпілий не здатний чинити дієвого опору протиправному посяганню та не може розраховувати на допомогу сторонніх осіб, розуміючи свою перевагу в кількості та фізичній силі, вирішили вчинити розбійний напад та заволодіти особистим майном ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій умисел направлений на викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою із невстановленою на теперішній час особою, ОСОБА_6 у вказаний період часу, діючи умисно, з корисливих мотивів та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, підійшли з заду до потерпілого ОСОБА_8 та накинули йому на голову полімерний пакет, заламали руки за спиною та зв`язали їх підручним засобами, що знаходились в приміщенні та почали наносити удари кулаками по голові та тулубу, заподіявши тим самим ОСОБА_8 тілесні ушкодження, у вигляді множинних синців на обличчі, синця на правому плечі, саден на верхніх та нижніх кінцівках, які відповідно до експертизи №12-14/45-НВ/22 від 02.09.2022 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів (п.2.3.2.б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 від 17.01.1995). Розуміючи, що воля потерпілого подавлена та він не може чинити опір, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та демонструючи ніж, який вони знайшли на полиці шафи в будинку потерпілого стали вимагати щоб останній повідомив ОСОБА_6 та невстановленій на цей час особі, де знаходяться грошові кошти та цінні речі. ОСОБА_8 побоюючись за своє життя та здоров`я, сказав місцезнаходження грошових коштів в сумі 17 000 гривень та золотих виробів, які зберігалися в серванті в приміщенні спальні.

Потім ОСОБА_6 діючи разом з невстановленою на цей час особою, взяли ОСОБА_8 та за руки притягнули в вказану ним кімнату, де тримаючи в положенні лежачи на ліжку обличчям до низу, з зав`язаними за спиною руками відкрито заволоділи грошовими коштами в розмірі 17 000 гривень, які знаходились на поличці в шафі, виробами з золота: обручкою, без візерунків та каміння, діаметром 18,5, вагою 6 грам, шириною 5-6 мм, виготовленої з золота 583 проби вартістю - 8293 грн. 44 коп., парою дитячих сережок-пусетів, які мали по одному каменю рубіну червоного кольору, круглої форми, виготовлені з золота 583 проби, загальною вагою 3 грами, вартістю 4146 грн. 72 коп., ланцюжком дрібного плетіння, вагою 5 грам, виготовленого з золота 583 проби, вартістю -6911 грн. 20 коп., однією сережкою вагою 5 грам, виготовленої з золота 583 проби, вартістю 6911 грн. 20 коп., на загальну суму 26262 грн. 56 коп., відповідно до висновку експерта №3106/22 від 28.10.2022, які зберігалися в картонній коробці на поличці поряд з грошима. ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з наразі не встановленою особою, продовжили випитувати у потерпілого, де знаходяться інші цінні речі та кошти, перевіряти будинок на їх наявність, знайшли на поличці жіночий гаманець, який належав покійній дружині ОСОБА_8 та відкрито викрали грошові кошти в розмірі 10 доларів США.

В подальшому зрозумівши, що потерпілий не надасть іншої інформації, з приводу наявності в нього грошових коштів та цінного майна, побоюючись, що їх дії будуть помічені сторонніми особами, втекли з місця вчинення злочину з викраденим майном, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду.

Крім того, 01.09.2022 приблизно о 06:10, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою на теперішній час особою, знаходячись в приміщенні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побачили в одній із кімнат банківську картку Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та реалізуючи свій раптово виниклий умисел направлений на викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою із невстановленою на теперішній час особою, ОСОБА_6 у вказаний період часу, діючи умисно, з корисливих мотивів та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій відкрито заволоділи банківською карткою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 та яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність, примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином, ОСОБА_8 можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно викравши вказаний офіційний документ.

У подальшому ОСОБА_6 разом з невстановленою наразі особою та викраденим ними документом з місця скоєння кримінального правопорушення у виді кримінального проступку зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

В судовому засіданні прокурором та слідчим підтримано зазначене клопотання з посиланням на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення поданого клопотання, посилаючись на ту обставину, що ризики відсутні взагалі, підозра не обґрунтована, нема доказів, які б вказували на вину ОСОБА_6 . Крім того, потерпілий стверджував, що це був не ОСОБА_6 , а тому просили відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник підозрюваного просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, слідчим суддею встановлено наступне.

Органом досудового розслідування 03.09.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 06.09.2022 підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 03.11.2022.

Постановою керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області 27.10.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, у зв`язку з його складністю, продовжений до 3-х місяців, тобто до 03.12.2022.

Ухвалою слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 31.10.2022 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, до 30.12.2022.

Крім того, 18.11.2022 підозрюваному ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України.

В подальшому ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 02.12.2022 строки досудового розслідування продовжені до 5 місяців, а саме до 03.02.2022.

28.12.2022 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою було продовжено строком до 03.02.2023, включно.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що на даний час у кримінальному провадженні виконуються вимоги ст. 290 КПК України, зокрема повідомлено підозрюваного, його захисників та потерпілого про завершення досудового розслідування, а також надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Перевіряючи наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_6 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України слідчий суддя зауважує, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 є чинним.

Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом огляду місця події від 01.09.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 та протоколом додаткового допиту, протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; висновком експерта №12-14/45-НВ/22 КЗОЗ Обласне бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я ХОДА; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 та протоколом додаткового допиту; висновком експерта ХНДЕКЦ від 12.10.2022 №СЕ-19/121-22/11967-БД, висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 28.10.2022 №3106/22, висновком експерта ХНДЕКЦ від 01.12.2022 №СЕ-19/121-22/13925-КТ, висновком ХОБСМЕ від 16.11.2022 №14/3638-ДМ/22, висновком ХОБСМЕ №14/3645-ДМ/22 від 18.11.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_18 .

Слідчим суддею звернуто увагу на ту обставину, що відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 19.12.2022 потерпілий не впізнав ОСОБА_6 , натомість вказав на іншу особу.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Зауваження сторони захисту та пояснення свідка ОСОБА_12 щодо порушень під час проведення обшуку в домоволодінні ОСОБА_6 безумовно заслуговують на увагу та повинні бути перевірені на предмет допустимості таких доказів під час судового розгляду, однак вони не спростовують висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 .

Вивчаючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , встановлено, що він є уродженцем сел. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , має неповну середню освіту, тимчасово не працює, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, в сім`ї та з сусідами підтримує дружні стосунки, на обліку у лікаря-нарколога/психіатра не перебуває, одружений, має малолітню доньку, є інвалідом ІІ групи, на військовому обліку не перебуває.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу або продовження його застосування слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Слідчий суддя погоджується з наведеним у клопотанні слідчого та доведеним в судовому засіданні прокурором ризиком, передбаченим п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Однак, інші ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилаються слідчий та прокурор, слідчий суддя вважає такими, що не доведені в повному обсязі та не обґрунтовані належним чином стороною обвинувачення під час розгляду даного клопотання.

У розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 184, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України доведення обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, покладається саме на слідчого та прокурора.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Одночасно, слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При цьому суд встановив, що слідчий не звернув уваги на наявність у підозрюваного достатньої мотивації до належного виконання своїх процесуальних обов?язків без необхідності застосування такої крайньої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, дають слідчому судді підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, прокурором та слідчим не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, тому враховуючи той факт, що підозрюваний має постійне місце мешкання в м. Мерефа, офіційно одружений, має малолітню доньку, є інвалідом ІІ групи, до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не ухилявся від з`явлення на виклики слідчого, прокурора, суду, слідчий суддя відмовляє в задоволенні поданого клопотання і вважає за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 більш м?який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов?язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти, слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи; не залишати територію Харківського району Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 194 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 20.01.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, однак не більш ніж до проведення підготовчого судового засідання, тобто не більш ніж до 02.04.2023 включно, заборонивши ОСОБА_6 цілодобово залишати помешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_6 в період часу дії вказаної ухвали:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти, слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- не залишати територію Харківського району Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити із-під варти з моменту доставлення його під вартою до помешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Виконання ухвали доручити Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5ст.181КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Встановити строк дії ухвали до 02.04.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному негайно після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1