Справа № 202/3193/20
Провадження № 1-кп/202/46/2023
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000023 від 09 січня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:

- 25.02.2016 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст.46, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 28.08.2019 року по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий;

ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянин України, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий;

ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Добровілля Васильківського району Дніпропетровської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.146, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор, з посиланням на те, що обвинуваченим обраний запобіжний захід, дія якого закінчується 24.02.2023 року, заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_15 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому у нічний час доби залишати постійне місце мешкання. Клопотання мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового слідства та судом не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання мотивуючи це тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_15 не заперечували щодо продовження останньому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить з вимог ч.1 ст. 194 КПК України, якою передбачено, що під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінального провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків у обвинувачених значно зменшився, оскільки допитано потерпілих та свідків, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому суд зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Але суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжує існувати ризик переховування обвинувачених від суду та ризик продовження злочинної діяльності, тому суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинувачених під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що обмеження прав і свобод виправдовується суспільними інтересами, оскільки такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними та необхідними для цілей захисту конституційно значимих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинуватості дотримує баланс між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, і важливістю права на свободу особистості.

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку, оскільки тривалий розгляд справи перш за все обумовлений поведінкою сторони захисту, так захисники з різних підстав декілька разів не з`являлись в судове засідання на завчасно погоджену дату судового засідання, що було підставою для звернення до дисциплінарної палати адвокатури про вирішення питання про відповідальність адвоката.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.

Стан здоров`я обвинувачених, в тому числі і обвинуваченого ОСОБА_16 , якому встановлено діагноз «Хронічний панкреатит», дозволяє їм утримуватись в установі попереднього ув`язнення.

Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

При цьому суд враховує і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Щодо доводів сторони захисту стосовно відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обвинувачення, суд наголошує на тому, що на даній стадії судового розгляду, не має повноважень, оскільки надання оцінки правильності кваліфікації дій та доказам, зібраним у кримінальному провадженні, можливе лише при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні після їх дослідження на відповідній стадії судового розгляду.

Також, посилання сторони захисту на наявність у обвинувачених соціальних зв`язків, які мають неповнолітніх дітей та родину, хоча і мають місце, але не можуть бути вирішальними при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням наведених вище даних про обвинувачених.

Крім того, виходячи з вимог ст. 183 КПК України, зокрема абз. 8 ч. 4, враховуючи, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, суд не вважає за можливе визначити заставу.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки проти такого запобіжного заходу не заперечує потерпіла сторона, сторона захисту і саме такий запобіжний захід раніше забезпечував виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 діб, тобто до 15.04.2023 року, включно.

ОСОБА_15 продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, заборонити йому з 21:00 години до 06:00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) з`являтися за викликом суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.

Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 15.04.2023 року.

Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного захисту обвинуваченим відмовити.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий ОСОБА_17

Судді

ОСОБА_18