Справа № 442/3531/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1019/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та апеляційною скаргою з доповненням захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2021 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованої, раніше судимої :

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,

обвинуваченоїу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор і захисник обвинуваченої подали апеляційні скарги з доповненням на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, за які призначено покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки;

за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018 та за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 06.03.2019, тобто з моменту її фактичного затримання. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 628 гривень 04 копійки за проведення Львівським НДЕКЦ МВС України товарознавчої експертизи № 9/362 від 21.05.2019.

Скасовано арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2019.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених за цим вироком та вироком Трускавецького міського суду від 26.10.2018 покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду від 26.10.2018 та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі .

Свої вимоги мотивує тим, що як вбачається із вироку ОСОБА_8 26.10.2018 засуджена Трускавецьким міським судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України. При цьому, кримінальне правопорушення за вироком суду від 21.09.2021, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 вчинила 07.04.2018, тобто до ухвалення зазначеного вироку від 26.10.2018, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України вчинила 13.01.2019, після ухвалення вказаного вироку. Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, суд при призначенні ОСОБА_8 покарання повинен був спочатку призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, після цього, з урахуванням вироку Трускавецького міського суду від 26.10.2018, призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст. 70 КК України, потім призначити покарання за ч. 2 ст.190 КК України та, після чого, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, приєднати невідбуту частину покарання за вказаним вироком від 26.10.2018 та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків.

При цьому, відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Відтак, при визначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст. 70 КК України, яка неодноразово судима за умисні злочини проти власності, та знову вчинила злочини даної категорії, доцільно застосувати принцип часткового складання покарань.

Даний вирок оскаржила захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 , яка подала апеляційну скаргу з доповненням та просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинною і виправдати у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Крім того зарахувати обвинуваченій, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, з 19.03.2019 по дату ухвалення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду, як таку, що відбула призначене покарання. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, ухваленим із неповним зсуванням усіх обставин справи, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в основу вироку покладені висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. У разі визнання ОСОБА_8 винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів просить урахувати пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин, та керуючись ст.ст. 50, 54, 64, 70,71 КК України призначити наступні покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 1 рік позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за цим вироком та вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік позбавлення волі і на підставі ч.1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018 та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що з оглянутого в судовому засіданні суду першої інстанції оптичного диску з приміщення «Української національної лотереї» не видно щоб ОСОБА_8 у ОСОБА_10 брала мобільний телефон, тобто описане у протоколі огляду місця події і відеозапису не співпадає. Інших даних, що ОСОБА_8 таємно заволоділа телефоном ОСОБА_10 у справі немає. З пояснень ОСОБА_8 , висловлених у судовому засіданні вбачається, що коли у ОСОБА_10 закінчилися гроші він дав ОСОБА_8 , з якою був знайомий, свій мобільний телефон, щоб вона його заложила і вони змогли дальше грати в автомати. Сам ОСОБА_10 показав, що був п`яний і не пам`ятає, як загубив телефон. ОСОБА_8 він знає. Зазначеним показав суд оцінки не дав обравши обвинувальний ухил у розгляді справи. Відеозапис наданий суду першої інстанції є не цілісним, а лише епізоди з ОСОБА_8 . Не було з`ясовано ні слідством, ні судом чи гроші за мобільний телефон було ОСОБА_8 повернуто ОСОБА_10 .

Стандарт доведення поза розумним означає що сукупність обставин справи встановлена під час судового розгляду виключає будь-яке інше пояснення подій, яка є предметом судового розгляду крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні даного злочину. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Апелянт наполягає, що доводи ОСОБА_8 про те, що передача їй мобільного телефону потерпілим ОСОБА_10 , була добровільної і це не спростовано доказами, які досліджувались в суді першої інстанції. Відтак стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_8 вчинила злочин, інкримінований їй за ч.2 ст. 185 КК України. По епізоду з потерпілим ОСОБА_11 в матеріалах справи також немає підтвердження про те, що саме ОСОБА_8 не повернула потерпілому мобільний телефон.

Апелянт наполягає, що суд безпідставно не вказав як пом`якшуючу обставину відшкодування потерпілим шкоди, адже і ОСОБА_10 і ОСОБА_11 зазначили, що матеріальних і моральних претензій до обвинуваченої не мають бо матеріальні збитки відшкодовані. (заяви а.с.13, 144). Таке відношення є упередженим зі сторони суду до обвинуваченої.

Стосовно заявлено в суді першої інстанції, а в подальшому і в апеляційній скарзі клопотання про перерахунок строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання визначеного судом, то таке було заявлено у зв`язку із складанням покарань за даним вироком і вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2017, по якому кілька епізодів злочину ОСОБА_12 вчинила 05.06.2017, 06.06.2017, 16.06.2017, тобто до 20.06.2017 року коли були внесені зміни в ч.5 ст. 72 КК України та змінено обрахунок міри покарання у виді позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_8 була поміщена 06.03.2019 у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» і з 19.03.2019 відбуває покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018, а в подальшому була залишена в даній установі під вартою на час розгляду даного кримінального провадження. З врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду (п.103-106 справа № 663/537/17 від 29.08.2018) яка виклала правові висновки щодо застосування норми права по ч.5 ст. 72 КК України, а також норм ст. 4,5 КК України апелянт вважає, що строк відбування покарання ОСОБА_8 має бути перераховано і її звільнено з під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Стосовно призначеного ОСОБА_8 покарання, то на думку сторони захисту він є надто суворим, якщо взяти до уваги, що злочини є нетяжкими, шкода потерпілим відшкодована, мобільні телефони повернуто, а тому для потерпілих немає ніяких наслідків. ОСОБА_8 має на утримання малолітнього сина, щиро розкаялася у вчиненому, вину свою визнала, має проблеми зі здоров`ям та потребує періодичного обстеження, а тому суд інстанції мав можливість призначити меншу міру покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 07.04.2018 о 03 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні «Української національної лотереї», що розташована за адресою: м. Дрогобич, вул. Лесі Українки, 14, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, повторно таємно викрала мобільний телефон марки «Huawei CUNL21», який належить ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_8 , вийшла з приміщення «Української національної лотереї» і розпорядилась даним телефоном на власний розсуд, а саме заставила у ПТ «Ломбард Скарбниця», чим заподіяла матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 963 гривні.

13.01.2019 приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись неподалік приміщення «Національна лотерея» в м. Дрогобичі, на вул. Самбірській, маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 , а саме мобільним телефоном, повторно шляхом обману діючи з корисливих мотивів, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволоділа мобільним телефоном марки Xiaomi mi 8 lite, чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 вартістю 5 000 гривень, яким розпорядилася на власний розсуд, а отримані грошові кошти від реалізації телефону витратила на власні потреби.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора у зв`язку з відбуття обвинуваченою покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018, а відтак до обвинуваченої необхідно застосувати вимоги ч.4 ст. 70 КК України, та про залишення без задоволення апеляційної скарги з доповненням захисника обвинуваченої, міркування обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту в повному обсязі та залишити без задоволення апеляційні вимоги сторони обвинувачення, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченою злочинів. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 правильно кваліфіковані, за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також здійсненням заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 відмовилися від апеляційних вимоги щодо перерахунку строку ув`язнення на підставі ч.5 ст. 72 КК України, тим більше це питання було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2021 року, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання по даному кримінальному провадженню, за вчинення нею кримінальних правопорушень, за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, було враховано, що дані злочини у часі вчиненні обвинуваченою до та після ухвалення вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018, яким за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України ОСОБА_8 було засудженого до покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі. Відтак остаточне покарання їй призначено на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.

Обвинувачена ОСОБА_8 станом на 23.03.2023 року, за вироком Трускавецького міського суду від 26.10.2018 року, фактично відбувала покарання у ДУ «Львівська УВП №19» у виді позбавлення волі стоком 3 роки 7 місяців, яке тривало з 06.03.2019 (часу її затримання) до 06.10.2022 року.

Обґрунтування прокурора про те, що на даний час відсутня підстава для призначення обвинуваченій ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України, у зв`язку з чим необхідно до ОСОБА_8 застосувати ч.4 ст. 70 КК України, а саме поглинення менш суворого покарання, більш суворим, знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, характеризуючі дані про її особу, сімейний стан, зокрема наявність на утриманні малолітнього сину, який виховується родичами, молодий вік обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Суди враховують ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими, корисливими, раніше ОСОБА_8 неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів, при цьому, на шлях виправлення не стала, тобто обвинувачена не виявляє реальної і адекватної критики власних протиправних дій та наполегливо продовжує вчиняти нові злочини, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місцем реєстрації характеристика відсутня, має на утриманні малолітню дитину, якого виховують родичі, має хворобу, суспільно-корисною працею не займається, крім того, суд враховує наслідки та обставини вчинених нею злочинів та думку потерпілих, які поклалися на розсуд суду та просили суворо не карати. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України суд врахував часткове визнання вини.

Однак, суд першої інстанції не врахував у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття у вчинених злочинах ОСОБА_8 , оскільки така обставина носить лише формальний характер.

Апеляційні вимоги сторони захисту про те, що судом першої інстанції не було враховано повернення потерпілим мобільних телефонів, і на їх думку для потерпілих не настало ніяких наслідків є безпідставними та необґрунтованими з врахування показів потерпілих наданих в суді першої інстанції та досліджених по справі матеріалів справи, а також вимог кримінального законодавства щодо кваліфікації дій особи та обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку. Зазначені у вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 .

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Крім того колегією суддів враховується, що на даний час покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 7 місяців за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 26.10.2018 року засудженою ОСОБА_8 відбуто, а тому законних підстав застосовувати до неї вимоги ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання, немає.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , змінити в частині призначення остаточного покарання.

Згідно п.2 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право за наслідками апеляційного розгляду скарги змінити вирок чи ухвалу.

Частиною 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

У той же час вимоги ч. 1 ст. 71 КК України застосовуються якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченій покарання у даному провадженні за вчиненн ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання й меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо призначеної міри покарання правильних висновків суду не спростовують.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, які відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягає до застосування, та не застосування закону, який підлягає застосуванню, що є вагомою підставою для зміни вироку суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу з доповненням захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2021 року у кримінальному провадженні яким засуджено ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарання у віиді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання визначених покарань та покарання за вироком Трускавецького міського суду від 26.10.2018 вважати остаточним покаранням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: