справа № 439/1486/22
провадження № 1-кп/439/176/22

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
особи, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів
виховного характеру ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника сектору ювенальної превенції ВП №1
Золочівського районного ВПГУНП у Львівській області - ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2022 року за № 0000088, відносно неповнолітнього: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпаки, Золочівського району, Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , не судимого,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2022року неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , на своїй особистій сторінці оголошень на сайті «OLX», розмістив оголошення про продаж товару, а саме електронної сигарети, якої насправді не мав у наявності та розпорядженні.

В подальшому, ОСОБА_4 під час спілкування на сайті «OLX», за допомогою функції «Direct», із потерпілим ОСОБА_6 щодо продажу останньому електронної сигарети, достовірно знаючи, що у нього немає в наявності вказаного товару, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою власного протиправного збагачення, керуючись корисливим мотивом, заздалегідь не маючи на меті виконувати умови усного договору з потерпілим ОСОБА_6 про продаж товару, ввівши в оману останнього, повідомив недостовірні дані про те, що такий товар у нього є в наявності та що він його продасть потерпілому, після чого попросив потерпілого сплатити усю суму вартості за вказаний товар наперед безготівковим банківським грошовим переказом.

Тоді ж, реалізуючи свій умисел на заволодіння чужим майном, не маючи на меті, після отримання вище вказаного грошового переказу від потерпілого, продавати замовлений останнім товар або повертати грошові кошти, з метою обернення чужих грошових коштів на свою користь, ОСОБА_4 надав потерпілому ОСОБА_6 реквізити своєї банківської карти № НОМЕР_1 АТ «Універсал Банк» («MonoBank») та попросив останнього перерахувати на неї грошові кошти за товар, пообіцявши в майбутньому при особистій зустрічі віддати його ОСОБА_6 .

У зв`язку із цим, будучи введеним в оману, ОСОБА_6 11.08.2022, двічі, об 17:58 год. та об 18:09 год., здійснив перерахування, двома платежами грошових коштів в сумі 990 грн із своєї банківської карти № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк» на банківську карту ОСОБА_4 № НОМЕР_1 АТ «Універсал Банк» («MonoBank»).

Після переказу, внаслідок обману, потерпілим грошових коштів, коли ОСОБА_4 отримав можливість ними вільно розпоряджатися, останній не прибув в домовлене місце та час для передачі товару потерпілому, не передав замовлений товар та не повернув йому грошові кошти, припинив будь-яке спілкування з потерпілим, заблокував його на сайті «OLX», перестав відповідати на телефонні дзвінки, чим своїми неправомірними діями заподіяв потерпілому матеріальну школу на суму 990 грн (дев`ятсот дев`яносто гривень).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: обмеження щодо перебування поза місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , із 22.00 години до 06.00 години; заборону відвідувати заклади відпочинку, а також покласти на останнього обов`язок продовжити навчання, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нового кримінального правопорушення.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнає повністю, у скоєному щиро кається, не заперечував щодо застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_8 просила звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечив проти задоволення клопотання, рахує його обгрунтованим.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з» явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення клопотання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що не заперечує щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, претензій матеріального характеру не має, завдана шкода відшкодована повністю.

Представник сектору ювенальної превенції ВП №1 Золочівського районного ВПГУНП у Львівській області - ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання та зазначила, що вказана родина ОСОБА_4 є благополучною, на обліку не перебуває. ОСОБА_4 характеризується позитивно, щиро розкаюється, не заперечувала стосовно звільнення останнього від кримінальної відповідальності з застосуванням щодо нього примусових заходів виховного характеру.
Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого , представника сектору ювенальної превенції ВП №1 Золочівського районного ВПГУНП у Львівській області, враховуючи думку прокурора, який просить задовольнити клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 . мiстять ознаки кримінального правопорушення, пеpедбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайстві).

Беручи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, що належить до категорії кримінальних проступків, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро кається, повністю відшкодував матеріальну шкоду, не судимий, характеризується позитивно, його виправлення можливе без застосування кримінального покарання. Таким чином, враховуючи вищезазначене, до неповнолітнього ОСОБА_4 можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
Керуючись ст. 97, ст.105 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік, а саме: обмеження щодо перебування поза місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 години до 06.00 години ранку; заборонити відвідувати заклади відпочинку, а також покласти на останнього обов`язок продовжити навчання.
Речові докази по справі відсутні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1