1-260/1991
1-в/465/100/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Заступник генерального директора з експертизиКомунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 , звернувся до суду із заявою про продовження застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В обґрунтування заяви зазначає, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна психіатрична лікарня» з 02.12.2016 застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, виражений емоційно-вольовий дефект особи, а тому надалі потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Прокурор в судовому засіданні просив задоволити заяву.

Представник заявника - лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_8 подану заяву підтримала та пояснила, що на даний час не досягнуто стану стійкої ремісії ОСОБА_6 , критика до скоєного та до свого психічного стану у ОСОБА_6 формальна. З оголяду на те, що ОСОБА_6 є соціально дезадатпованим, то він не може самостійно здійснювати свої соціально-побутові потреби, крім цього потребує нагляду при прийомі ліків. Відмова від прийому ліків може призвести до погіршення психічного стану ОСОБА_6 та непередбачуваних наслідків. Опікуна у нього нема. Племінник категорично відмовляється здійснювати догляд за пацієнтом. Брат та сестра проживають за кордоном.

Особа, щодо якої розглядається клопотання, просив відправити його на амбулаторне лікування.

Захисник, зважаючи на позицію ОСОБА_6 , в задоволенні заяви просила відмовити.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви, з огляду на таке.

Встановлено, що постановою Шевченківського районного народного суду м. Львова Міністерства юстиції Української PCP від 18.07.1991, ОСОБА_6 був скерований на примусове лікування в Українську психіатричну лікарню з суворим наглядом м. Дніпропетровська.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2001 змінено примусові заходи медичного характеру і переведено ОСОБА_6 для подальшого примусового лікування у психіатричну лікарню із посиленим наглядом.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.05.2002 року ОСОБА_6 змінено режим примусових заходів медичного характеру лікування у лікарні з посиленим наглядом на лікування у лікарні із звичайним наглядом.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2022 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_6 , 1961 р.н. було продовжено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців (ст. 95 КК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Відповідно до Висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №1 від 04.01.2023, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, виражений дефект в емоційно-вольовій сфері. Незважаючи на тривалу проведену терапію досягти стійкої стабілізації психічного стану хворого не вдалося. У пацієнта наявні дефіцитарні зміни в мисленні, емоційно-вольовій та інтелектуальній сферах, внаслідок тривалого ендогенного процесу, відсутність достатньої критики пацієнта до свого стану та скоєного. Також не вирішені соціальні питання хворого,оскільки брат та сестра проживають на даний час за кордоном, племінник категорично відмовляється здійснювати догляд за пацієнтом. За психічним станом пацієнт потребує стороннього нагляду та догляду, продовження лікування. В іншому випадку може настати рецидив хвороби, загострення стану. На даний час потребує продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

За переконанням суду, зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів є переконливим та належним чином вмотивованим. Підстав ставити під сумнів правильність висновку суд не вбачає.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих примусових заходах медичного характеру, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність у стані ОСОБА_6 позитивної динаміки від проведеного лікування, суд вважає, що на даний час за своїм психічним станом останній потребує продовження примусового лікування в психіатричному закладі.

Таким чином, оскільки підстав для припинення або зміни застосованих відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру не встановлено, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, суд,-

постановив:

Заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - задовольнити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1