Номер провадження: 11-кп/813/2241/22
Справа № 515/323/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000591 та № 0000045 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 , ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 під час судового розгляду продовжено строк тримання під вартою до 07 січня 2023 року без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою вирішення питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційні скарги від яких не надходили.

Ухвала суду від 09.11.2022 року переглядається апеляційним судом в межах апеляційних вимог адвоката ОСОБА_7 лише стосовно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій виклав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Захисник вказує, що під час оголошення ухвали суду був відсутній в залі судового засідання, так як знаходився в дорозі до м. Ізмаїл для участі в іншому судовому засіданні. Копію ухвали отримав лише 14.11.2022 року у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду починається з дати отримання ухвали суду, та строк пропущений з поважних причин.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням права на захист , невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання ризикам , на які він посилається.Обвинувачений тримається під вартою з 13.01.2022 року.

Суд не звернув уваги на те, що обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою , посилаючись на ненадання прокурором підстав для такого продовження та зазначив, що у нього на батьківщині є сім`я, неповнолітні діти, які потребують його матеріальної і моральної підтримки.

Обвинуваченому потрібна медична допомога та оперативне втручання у зв`язку із пошкодженням лівої руки в результаті ножового поранення.

Також обвинуваченим було заявлено клопотання було заявлено клопотання про зміну обраного стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання до його затримання.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Адвокат ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату , час та місце апеляційного розгляду. Обвинувачений ОСОБА_8 до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не надсилав.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності вказаних учасників кримінального провадження.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви Суду.

Відповідно до положень п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вбачається, що оскаржувана ухвала суду від 09.11.2022 року постановлена судом в судовому засіданні за участі адвоката ОСОБА_7 , копію якої захисник отримав 14.11.2022 року, тобто в останній день строку на апеляційне оскарження , що перешкодило йому у визначений законом строк направити апеляційну скаргу з наведенням обгрунтування апеляційних вимог.

За клопотанням заінтересованих осіб їхню необізнаність із мотивами прийнятого судом рішення може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про можливість поновлення адвокату ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 09 листопада 2022 року.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За приписами цієї норми, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, суддя -доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Татарбунарського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000591 та № 0000045 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 , ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187 КК.

Ухвалою суду від 09.11.2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за клопотанням прокурора було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 січня 2023 року.

Задовольнивши клопотання прокурора, як видно із ухвали, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати раніше встановлені ризики- спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення, і що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого .

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні сукупності злочинів , зокрема особливо тяжких та фактично врахував інші відомості, що передбачені ст. 178 КПК.

Суд навів мотиви, з яких він дійшов висновку, що продовжує існувати ризик переховуватися від суду та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень і, що запобігти цим ризикам може лише найсуворіший запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду невмотивована , не знайшли свого підтвердження.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить із того, що тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа , можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд вмотивовано врахував, що тяжкість покарання , яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості , зокрема за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років є суттєвим елементом, який доводить вірогідність продовження існування ризику переховуватися від суду.

Підставно враховано судом і те, що ризик переховування від суду є досить значним , зважаючи на те, що обвинувачений є громадянином Узбекистана, на території України не має міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи та офіційного доходу .

Наявність у нього поза межами території України дітей, не є тим чинником , який би зменшував зазначений ризик.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Серйозність пред`явленого обвинувачення у сукупності злочинів, зокрема особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства з корисливих мотивів в світлі обставин справи та характеристики особи обвинуваченого, відсутність у нього законного джерела доходів, робить вірогідним продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, на що вірно вказав суд першої інстанції.

Зважаючи на те, що судовий розгляд триває, у провадженні не були досліджені докази, колегія суддів погоджується із висновком суду, що продовжує існувати вірогідність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду

Стан здоров`я обвинуваченого, як видно також був врахований при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на поганий стан здоров`я не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.

До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення, як на те вказує захисник.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного/продовженого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції відомостей про особу обвинуваченого та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, є неспроможні , оскільки з ухвали вбачається, що суд першої інстанції взяв до уваги: суспільну небезпечність діяння; тяжкість інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого, те , що він являється громадянином іншої держави , оцінив його соціальні зв`язки.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування ризиків конкретними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і висновку про те, що застосування до ОСОБА_8 на стадії судового розгляду кримінального провадження на час постановлення ухвали суду більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту , як на тому наполягає захисник, не могло забезпечити належну процесуальну поведінку.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень, та переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на учасників провадження, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та злочину , який спричинив загибель людини.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 115, 117, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 листопада 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14