Справа №576/677/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1167/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 04.08.2022 року, якою повернуто клопотання щодо застосування примусових заходів виховного характеру про суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 Кримінального кодексу України, відносно неповнолітнього ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 04.08.2022 року, прокурору повернуто клопотання щодо застосування примусових заходів виховного характеру про суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 Кримінального кодексу України, відносно неповнолітнього ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000051 від 22.02.2022 року, як такий, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

З таким судовим рішенням прокурор не погодилася та подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 04.08.2022 про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_7 щодо вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146 КК України прокурору, як таку, що не відповідає вимогам КПК України та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 щодо вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146 КК України у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказувала, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відповідає вимогам частини 2 ст. 291, ст. 292 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, вказані обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Документ, за своїм змістом зрозумілий, не містить суперечностей, підписаний слідчим і затверджений прокурором і до нього долучені передбачені законом додатки.

Зазначала, що причиною повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору є те, що клопотання на думку суду містить неконкретний виклад фактичних обставин, без індивідуалізації дій безпосередньо особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_7 , та входить у протиріччя з формулюванням обвинувачення та кваліфікацією його дій. Так, суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку, що іншим особам, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень обвинувачення не висунуте, таким чином прокурором порушено презумпцію невинуватості осіб, зазначених у клопотанні. Однак на це прокурор вказувала, що 22.03.2022 винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст.304, ч. 2 ст. 304, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146, п. З, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного, а на розгляді Шосткинського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_10 за обвинуваченням кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146, п. З, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Також зазначала, що іншим особам, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень обвинувачення висунуте в основному кримінальному провадженні, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було виділене в окреме провадження відповідно до ч. З ст. 217 КПК України, оскільки ОСОБА_7 відповідно до ст. 498 КПК України не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Звертала увагу на те, що суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку що прокурором порушено презумпцію невинуватості ОСОБА_7 , оскільки вжито слово "вчинив" суспільно небезпечне діяння, а не "підозрюється у скоєнні". Відповідно до клопотання встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 було тринадцять років, а отже він не досяг віку кримінальної відповідальності, що підтверджується паспортом громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, про підозру у вчиненні суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 під час досудового розслідування не повідомлялося, оскільки ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінальних правопорушень оскільки не досяг віку кримінальної відповідальності. Таким чином, прокурор при визначенні правової кваліфікації не може зазначати, що особа підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, оскільки особа не притягувалася до кримінальної відповідальності. Вказувала, що суд при постановленні ухвали про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру зазначив, що прокурором у порушення вимог КПК не наведено у клопотанні даних про подію кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету їх вчинення, по кожній окремо інкримінованій дії. Однак, відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії або бездіяльності. Отже, відомості щодо форми вини, мотиву і мети вчинення кримінальних правопорушень відображені у клопотанні в силу віку особи, щодо якої запропоновано застосувати примусові заходи виховного характеру.

Вважала, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру повністю відповідає вимогам ст.291, ст. 498, ст. 501 КПК України. На думку прокурора, суд у порушення вимог ст.ст. 314, 315 КПК України, вийшов за межі питань, які мають вирішуватися судом під час підготовчого судового засідання, а саме вдався до дослідження фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та відповідно зробив висновок про неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 . Зазначала прокурор і про те, що судом не зазначено в чому саме клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має суперечливий зміст, посилається лише на норми КПК України та загальні формулювання, а на думку апелянта навпаки, прийняття оскаржуваної ухвали фактично безпідставно призводить до затягування прийняття остаточного процесуального рішення та істотно порушує право ОСОБА_7 на справедливий суд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказувала апелянт і про те, що згідно з п. З ч. З ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору відповідно до п. З ч. З ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого клопотання вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Під час винесення ухвали від 04.08.2022 про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору суддею не наведено жодної з вказаних підстав.

До початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_11 надійшла заява, в якій він просив провести судовий розгляд без його участі. Від захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_13 також надійшли заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі. За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора у відсутність учасників судового розгляду та без фіксування судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту та додатків до нього, які є невід`ємною частиною, які повинні бути надіслані до суду. Зокрема, у цій статті передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Також, до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу. Повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору передбачає не формальну невідповідність такого клопотання вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. В ст.ст. 291, 292 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Зі змісту ухвали Ямпільського районного суду Сумської області від 04.08.2022 року вбачається, що суд, повертаючи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору вказав, що клопотання не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, через те, що в ньому відсутнє чітке формулювання обвинувачення, правової кваліфікації дій особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, за кожним із інкримінованих йому дій.

Разом з тим, перевіривши зміст клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру колегія суддів вважає, що воно містить виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, вказані обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Документ, за своїм змістом досить зрозумілий, не містить суперечностей, підписаний слідчим і затверджений прокурором і до нього долучені передбачені законом додатки.

При цьому колегія суддів зазначає, що дійсно в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру фігурують конкретні дані (зокрема прізвища, імена та по батькові) всіх фігурантів, причетних до вчинення суспільно-небезпечного діяння, разом з тим колегія суддів не вважає дану обставину підставою для повернення клопотання, оскільки як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування іншим особам, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень обвинувачення висунуте в основному кримінальному провадженні, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було виділене в окреме провадження відповідно до ч. 3 ст. 217 КПК України, оскільки ОСОБА_7 відповідно до ст. 498 КПК України не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру порушується презумпція невинуватості особи, бо при визначенні правової кваліфікації слідчий за погодженням з прокурором у стверджувальній формі вказують, що ОСОБА_7 вже вчинив суспільно небезпечне діяння, а не підозрюється у скоєнні, оскільки відповідно до клопотання встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146 КК України ОСОБА_7 було тринадцять років, а отже він не досяг віку кримінальної відповідальності, і що про підозру у вчиненні суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 146 КК України ОСОБА_7 під час досудового розслідування не повідомлялося, оскільки ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінальних правопорушень оскільки не досяг віку кримінальної відповідальності.

Що стосується інших висновків суду першої інстанції, як підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, а саме те, що клопотання містить неконкретний виклад фактичних обставин, без індивідуалізації дій безпосередньо особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_7 , та входить у протиріччя з формулюванням обвинувачення та кваліфікацією його дій, те що прокурором порушено презумпцію невинуватості ОСОБА_7 , оскільки вжито слово "вчинив" суспільно небезпечне діяння, а не "підозрюється у скоєнні", і що прокурором у порушення вимог КПК не наведено у клопотанні даних про подію кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету їх вчинення, по кожній окремо інкримінованій дії, то колегія суддів зазначає, що ці всі обставини повинні бути досліджені та встановлені (або ні) безпосередньо у судовому засіданні.

Вищезазначені недоліки або можуть бути усунуті прокурором шляхом внесення змін чи доповнень до відповідного процесуального документу, або у разі не доведення вчинення особою суспільно небезпечних дій за обставин викладених клопотанні, то відмовою у задоволенні такого клопотання.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що законних підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, судом першої інстанції не наведено, а недоліки клопотання вказані в оскаржуваній ухвалі, жодним чином не перешкоджали суду першої інстанції призначити судовий розгляд у провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийнявши рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів примусового характеру виніс передчасне і безпідставна судове рішення, яке не може вважатися законним, та є таким, що ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КРК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407,412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Сумської області від 04.08.2022 року, якою повернуто клопотання щодо застосування примусових заходів виховного характеру про суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України, відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4