Справа № 333/4284/22
Провадження № 1-кп/333/604/22
ВИРОК
Іменем України

22 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, українця, має середню спеціальну освіту, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

16.04.2022 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив в`їзд у дворовий проїзд будинку №36 по вул. Автозаводській у м. Запоріжжі, де зупинив керований ним транспортний засіб біля під`їзду №1 зазначеного будинку.
В цей же час, у вказаному місці, тобто в районі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , пішохід ОСОБА_6 , рухаючись по проїзній частині дворового проїзду, випадково розсипала на дорожнє покриття харчі, які вона переносила, у зв`язку з чим зупинилася та почала їх збирати, перебуваючи позаду автомобілю під керуванням водія ОСОБА_5 .
Водій ОСОБА_5 , діючи у порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2021 року, а саме: п.10.1 ПДР України, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.10.9 ПДР України, де зазначено: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не переконався в безпеці своїх дій, за допомогою до інших осіб не звернувся, а відновив рух та почав рухатися заднім ходом від під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 . Внаслідок ігнорування вимог правил безпеки дорожнього руху, водій ОСОБА_5 під час руху транспортного засобу заднім ходом, допустив наїзд задньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка нерухомо перебувала на проїзній частині дворового проїзду.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №522п від 24.06.2022 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- закритого перелому голівки правої променевої кістки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
- садни (рани) правого колінного суглоба, що сама по собі кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, 16.04.2022 року, приблизно о 11-00 год., він керував автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та під`їхав до першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Так як він неофіційно працює таксистом, він висадив пасажира та очікував, коли останній розрахується. Після цього, потихеньку почав здавати назад, тобто їхати заднім ходом, коли почув крик. Відразу зупинився, вийшов з автомобіля та побачив, що скоїв наїзд на жінку, яка лежала на дорозі позаду автомобіля. Він відразу викликав «швидку» та почав очікувати працівників поліції. Наступного після події дня, він разом із дружиною поїхали додому до потерпілої, щоб допомогти останній. Потерпіла вдома перебувала із сином та запропонували йому заплатити 30 000 грн. на лікування. Так як у нього таких грошей не було, він на це не погодився. У подальшому, він ще раз зателефонував сину потерпілій і запропонував у подальшому щомісячно сплачувати грошові кошти на загальну суму 10 000 грн., на що син останньої повідомив, що подумає та надасть відповідь, але так і не зателефонував. Дійсно, він не надавав потерпілій матеріальну допомогу, так як у нього відсутні для цього кошти: дружина не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та офіційно влаштуватися на роботу не може. У скоєному розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, відсутній цивільний позов, приймаючи до уваги, що прокурор, потерпіла і обвинувачений фактично не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонувала саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Надані ОСОБА_5 показання, на думку суду, послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 16.04.2022 року, в обідній час, вона котила візок із сумками з харчами. Доходячи до першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де вона проживає, дві сумки на візку впали на асфальт. Частину сумок вона віднесла та поставила на лавочку, а з інших, що впали, почала збирати харчі. Попереду нею задньою частиною стояв якийсь автомобіль. Невдовзі вона почула удар та впала на асфальт. Потім зрозуміла, що автомобіль, який здавав назад, збив її з ніг. У подальшому, приїхала «швидка», яка забрала її у лікарню. Так як у неї був перелом руки, їй наклали гіпс, а на ногу наклали пов`язку та того ж дня відпустили додому. Усього вона потратила на лікування близько 10 000 грн. Вона є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 2 900 грн. Тому, для того, щоб вилікуватися, вона позичила гроші у людей, які тепер віддає з пенсії. Обвинувачений вибачення у неї не просив та жодним чином не відшкодував її витрати на лікування. Вважає, що обвинуваченого необхідно покарати відповідно до чинного законодавства.

Також, суд дослідив матеріали судових інженерно-транспортної та медичної експертиз, а також матеріали, що характеризують ОСОБА_5 як особистість і стосуються речових доказів.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення (нетяжкий необережний злочин), його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, думку потерпілої щодо призначення останньому покарання, відсутність факту відшкодування матеріальної шкоди, завданої своїми діями.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , на думку суду, є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставин, обтяжуючі покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи особистість обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі.
З урахуванням вимог ст.75 КК України, суд дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_5 по цьому кримінальному провадженню не порушував своїх процесуальних обов`язків як учасник судового процесу, на цей час виховує двох малолітніх дітей та проживає за постійною адресою. За таких обставин вважаю, що ОСОБА_5 на теперішній час соціально адаптований та зробив для себе відповідні позитивні висновки щодо своєї подальшої поведінки.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що санкція ч.1 ст.286 КК України безальтернативно передбачає позбавлення права керувати транспортними засобами. Водночас, вважаю за можливе призначити ОСОБА_5 додаткове покарання з мінімальним строком.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 2 265 грн. 36 коп. за залучення експертів на проведення судової інженерно-транспортної експертизи.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення експертиз № СЕ-19/108-22/5467-ІТ від 16.06.2022 року, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Постановою слідчого від 17.04.2022 року автомобіль, яким керував обвинувачений «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та повернуто ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

У кримінальному провадженні потерпілою цивільний позов заявлений не був, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речовий доказ:
- автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебуває на відповідальному зберіганні у обвинуваченого залишити ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп. за залучення експертів на проведення судової інженерно-транспортної експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1