ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/72/23 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/366/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захисти своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_8 належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.01. 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним Вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, останній раз: 25.01.2017 Дзержинським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, 18.03.2017 звільнено у зв`язку з відбуттям покарання, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки та, відповідно до вимог ч.1 ст.76 КК України зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст. 100, 126 КПК України.

Згідно вказаного Вироку ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 30.10.2022, приблизно у вечірній час, точний час встановити не виявилось можливим, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Чернівецька, буд.№3-В, він зайшов до першого під`їзду вказаного житлового будинку, де побачив пристебнутий до перил велосипед. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на викрадення вказаного велосипеду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до перил, які знаходяться в середині під`їзду №1 та реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що на території України діє режим воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, заздалегідь заготовленими кусачками перерізав трос, яким велосипед був пристебнутий до перил в під`їзді і таємно викрав велосипед ТМ «ADRIS» моделі «Corsair -АМТ», належний ОСОБА_8 , вартість якого становить 7354 гривень 84 коп. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, обернувши вказане викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 7354 грн. 84 копійок.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 01 2023 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням положень ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від покарання. Просив ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що судом при призначенні покарання обвинуваченому не в достатній мірі приділено увагу відомостям щодо особи обвинуваченого та характер вчинених ним дій, оскільки злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. При цьому, мотиви вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень були виключно корисливими. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого спричинено збитки потерпілому на загальну суму 7354,84 грн., що для потерпілого є значною шкодою.

Судом не враховано, що обвинувачений, будучи працездатною особою, не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих, тяжких злочинів.

На думку прокурора, щире каяття висловлене обвинуваченим, не є само по собі підставою для звільнення, а характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину. При цьому, судом не було вказано у вироку в чому виразилось щире каяття обвинуваченого.

Вказане, на думку прокурора свідчить про відсутність підстав для застосування положень ст.75 КК України, оскільки покарання в такому випадку не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок м`якості. У зв`язку щ чим, прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор просив вимоги апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілого, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справ від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому злочином, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, як зазначено в обвинувальному акті та у вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено. Разом з цим, перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора. щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України і вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.4 ст.187 КК України та, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини за яким вчинений злочин, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, був раніше судимий : 05.11.2015 Московським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.186, 70 КК України, до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців; 11.03.2016 Фрунзенським районним судом міста Харкова за ч.1 ст.186, ч.4 ст.70 КК України, до позбавлення волі строком 5 років; 25.01.2017 Дзержинським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, не працює.

Також суд врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема його щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, призначивши йому покарання в межах санкції встановленої ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду прокурор не оспорював ці відомості про особу обвинуваченого.

Апеляційні доводи прокурора про зайву м`якість призначеного покарання, внаслідок звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, за вчинення тяжкого злочину, і пов`язане з цим апеляційне прохання щодо прийняти нового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст.75 КК України лише внаслідок характеру вчинених ним дій та мотивів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які прокурор вважає корисливими, оскільки наведені вище дані про особу обвинуваченого, в тому числі поведінка після вчиненого злочину, а саме те, що викрадене майно було ним повернуто, що свідчить про відшкодування шкоди, завданої його протиправними діями. Крім того, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.66 КК України, визнає додатковою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого також і те, що він активно спряв встановленню істини в суді, внаслідок чого наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття та активне сприяння встановленню істини в суді, а також відсутні обтяжуючи покарання обставини, що свідчать про можливість звільнення обвинуваченого від відбування остаточного покарання з випробуванням.

Будь-яких інших доводів щодо необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання прокурором в його апеляційній скарзі не наведено.

Отже, апеляційні вимоги прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку також не вбачається, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 17.01. 2023 року справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

На підставі ч.1ст.66 КК України визнати додатковими обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 активне сприяння встановленню істини в суді.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4