Справа № 346/4881/18
Провадження № 11-кп/4808/28/23
Категорія ч. 4 ст. 269 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001027 за апеляційною прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено їм покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на них обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, передбаченої ч. 2 ст. 409 КПК України.

Вказує, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України, згідно ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі та строк від трьох до семи років. Стверджує, що призначення такої м`якої міри покарання обвинуваченим, ігнорує основоположне завдання кримінального покарання як однієї із найважливіших форм кримінально-правового впливу - виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів як ними самими, так і іншими особами. Зауважує, що у вказаному кримінальному провадженні, обвинуваченими було заздалегідь та свідомо, заготовлено предмети, для заподіяння шкоди здоров`ю та нанесені тілесних ушкоджень. Вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є надмірно м`яким.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 групою осіб вчинили хуліганство, тобто грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

Злочин вчинено за наступних обставин.

02 квітня 2017 року приблизно о 03:00 год. особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, спільно з іншою особою, яка не фігурує в даному провадженні, з метою реалізації злочинного умислу на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи на ділянці автодороги біля пам`ятника «Героям», розташованого в с.Черемхів Коломийського району Івано-Франківської області, біля мосту під залізничною колією, зупинили 2 автомобілі, які рухалися з напрямку с.Коршів Коломийського району в напрямку с. Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, а саме автомобіль марки «FIAT Doblo» білого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », власником якого є потерпілий ОСОБА_12 , за кермом якого перебував його син ОСОБА_13 , а в якості пасажирів там перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та автомобіль марки «VOLKSWAGEN Golf» темно-синього кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », власником якого є ОСОБА_17 , за кермом якого знаходився ОСОБА_18 , а в якості пасажирів там перебували ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Зупинивши вказані автомобілі, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, спільно з іншою особою, яка не фігурує в даному провадженні, почали наносити удари ногами по дверях автомобіля марки «FIAT Doblo», після чого із придорожнього рову, розташованого у безпосередній близькості від вищевказаного місця події, вибігла група людей, приблизно 15 осіб, серед яких перебували обвинувачені, які, діючи умисно, з метою вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчиненого групою осіб, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, підбігли до цього автомобіля та почали наносити по ньому удари палицями та бітами, заздалегідь заготовленими з цією метою, а також для нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок чого розбили задні ліхтарі автомобіля, пошкодили його лобове скло та кузов, спричинивши численні тріщини, подряпини, вм`ятини та пошкодження лакофарбового покриття.

Продовжуючи злочинні дії, вказана група осіб почала відкривати бокові двері даного автомобіля та завдала під час цього предметом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палицею, удар по голові ОСОБА_14 , який намагався захистити від ударів ОСОБА_16 . В результаті вказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_14 спричинено легке тілесне ушкодження.

При цьому, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, спільно з іншою особою, яка не фігурує в даному провадженні, продовжували брати активну участь у даному конфлікті, виражаючись в адресу водія та пасажирів вказаного автомобіля нецензурною лайкою та вигукували: «Тримай!» під час нанесення ударів по автомобілю та заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_14 .

Продовжуючи свої злочинні дії, вказана група осіб, серед якої перебували обвинувачені, почала наносити удари палицями та бітами по автомобілю марки «VOLKSWAGEN Golf», розбивши скло в задній пасажирській дверці справа, пошкодивши заднє скло багажника, відірвавши номерний знак автомобіля та емблему його марки, розбивши передні фари, а також спричинивши пошкодження кузову автомобіля у вигляді численних тріщин, подряпин, вм`ятин та пошкодження лакофарбового покриття.

При цьому під час вчинення вказаних хуліганських дій обвинувачені та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи нанесли ногами удари по тілу потерпілого ОСОБА_21 , після чого витягли останнього з переднього пасажирського сидіння цього автомобіля, повалили на землю та почали наносити йому удари предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палицями, по руках та ногах, після чого цьому потерпілому вдалося втекти з місця події.

В результаті вказаних протиправних дій йому спричинено легкі тілесні ушкодження.

Після цього водій ОСОБА_13 разом з пасажирами ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на автомобілі марки «FIAT Doblo» покинули місце події, а ОСОБА_18 , вийшовши з автомобіля марки «VOLKSWAGEN Golf», також покинув місце події.

В цей час ОСОБА_19 пересів на сидіння водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN Golf», намагаючись завести його двигун та покинути місце конфлікту, однак, не зміг цього зробити, оскільки, вищевказані особи, серед яких перебував обвинувачений ОСОБА_8 , почали наносити йому удари ногами та предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палицями по його ногах, руках та голові, намагаючись за ноги витягнути його з автомобіля. Після того як ОСОБА_19 вдалося пересісти на заднє сидіння цього автомобіля, вищевказані особи, завдавши ще декілька ударів палицями та бітами по автомобілю, покинули місце події, а ОСОБА_19 , пересівши на сидіння водія, поїхали цим автомобілем разом з пасажирами ОСОБА_20 та ОСОБА_22 до місць свого проживання.

В результаті вказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_19 спричинено легкі тілесні ушкодження.

Крім того, в результаті зазначених протиправних дій потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_17 як власникам автомобіля марки «FIAT Doblo» та марки «VOLKSWAGEN Golf» відповідно завдано майнової шкоди в розмірах, які визначено на час проведення відповідних експертиз (04.07.2017 р.), а саме 16 163 грн. та 12 698 грн. відповідно.

Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_11 просили вирок суду першої інстанції скасувати, заперечували доводи апеляційної скарги прокурора, та наголошували на неправильній кваліфікації дій обвинувачених та порушенні права на захист в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , доведеність їхньої вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою вони визнані винуватими, у поданій апеляційній скарзі неоспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Щодо оводів прокурора про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, а саме, те, що обвинувачені вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, та обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні двох малолітніх дітей, що підтверджується відповідними документами (том 4, а.п. 33, 34 122, 126, 130, 135).

До обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, суд першої інстанції відніс їхнє щире каяття, добровільне цілковите відшкодування стороною обвинувачених шкоди, завданої злочином, потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та відсутністю в цих потерпілих претензій до обвинувачених, що стверджується письмовими заявами цих потерпілих, наданими як під час досудового розслідування, так і 13 лютого 2019 року, тобто під час судового розгляду (том 1, а.п. 189-192, том 4, а.п. 62-65).

Також, суд першої інстанції врахував, що обставини, які обтяжують покарання обвинувачених, вказані в ст. 67 КК України - відсутні.

При призначенні покарання також суд першої інстанції, взяв до уваги зміст досудової доповіді, складеної щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що виправлення цього обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства (том 1, а.п. 209-211).

За таких обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі, так як вказане покарання буде необхідне і достатнє для їхнього виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Також, з врахуванням наведених вище пом`якшуючих обставин та обставин, що характеризують особу обвинувачених, даних висновку органу пробації, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до обвинувачених вимоги ст. 75 КК України, звільнивши їх від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції враховує, що стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції наведених норм дотримався.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наявність достатніх для цього підстав, висновок про можливість виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без відбування покарання є правильним.

Враховуючи в повній мірі конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого, його обставини, дані про обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обставини, які пом`якшують покарання, яких прокурор не заперечує, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілих, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та є справедливим.

При цьому, колегія суддів враховує, що подія злочину відбулась 02 квітня 2017 року, з того часу минуло майже 6 років, за які обвинувачені не вчинили нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання призначене обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання.

Відносно доводів сторони захисту про те, що порушено право на захист обвинувачених, колегія суддів вважає, що право на захист не порушено, оскільки в суді першої інстанції приймали участь два професійних адвокати, будь-яких клопотань з цього приводу обвинувачені не заявляли, також суд першої інстанції прийшов вмотивованого висновку щодо кваліфікації дій обвинувачених.

Таким чином, підстав для скасування вироку суду першої інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_5