ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольськ (Горішні Плавні) Полтавської області, громадянина України, українця, не працює, не одружений, на утриманні нікого не має, не є інвалідом, не є військовозобов`язаним, не є учасником бойових дій проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
У жовтні 2021 року (точної дати та часу в ході досудового слідства встановити не прелставилося за можливе) ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області за місцем свого мешкання, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з мето подальшого використання підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я, за допомогою телефону здійснив замовлення через мережу інтернет у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо підроблення офіційного документа (посвідчення водія) та надав вказаній особі свої анкетні дані та фотографію для подальшого їх внесення до підробленого документу, створивши тим самим сприятливі умови для вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
При цьому, ОСОБА_6 пообіцяв придбати здобуте кримінально-протиправним шляхом посвідчення водія за 5 800 грн.
Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила офіційний документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 21-3230. 2021р. IV кв.», заповнене на ім`я ОСОБА_6 , яке згідно висновку експерта від 08.06.2022 СЕ-19/117-22/6708-ДД не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у пособництві в підроблені посвідчення водія, ОСОБА_6 обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.
У подальшому ОСОБА_6 , маючи умисел на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, що мають юридичне значення, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення водія, що є офіційним документом, з метою безпідставного отримання права керувати транспортним засобом категорії «В», придбав за 5 800 грн, через мережу Інтернет посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнене на ім`я ОСОБА_6 , та надалі використовував завідомо підроблене посвідчення водія у власних цілях.
Так, 01.06.2022, близько 22 години, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «3A3-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_3 , був зупинений працівниками патрульної поліції відділу поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, по проспекту Героїв Дніпра, 91 в м. Горішні Плавні, де ОСОБА_6 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу на використання завідомо підробленого документа - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я, на законну вимогу поліцейських пред`явив дане посвідчення, достеменно знаючи, що даний документ підроблений, тим самим використав завідомо підроблений документ.
Згідно висновку експерта від 08.06.2022 СЕ-19/117-22/6708-ДД, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 21-3230. 2021 р. IV кв.», заповнене на ім`я ОСОБА_6 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.
У посвідченні водія серії НОМЕР_1 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 21-3230. 2021 р. IV кв.», заповненому на ім`я ОСОБА_6 , усі зображення на бланк нанесено термосублімаційним способом друку, з використанням термосублімаційного принтеру.
У посвідченні водія серії НОМЕР_1 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПІК «Україна» Зам. 21-3230. 2021 р. IV кв.», заповненому на ім`я ОСОБА_6 , на час проведення дослідження, ознак які б свідчили про внесення змін до першопочаткового змісту документа, не виявлено.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документу, ОСОБА_6 обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, долучених в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, суд вирішив за недоцільне.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,як пособництво в підроблені посвідчення водія, за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
Обираючи міру покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, зокрема обвинувачений не одружений, не працює, дітей неповнолітніх та будь-яких інших осіб на утриманні не має, не є інвалідом, не є військовозобов`язаним, не є учасником бойових дій, відсутність обставин, що обтяжують та обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Щодо щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_6 суд дійшов наступних висновків.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства і судової практики, щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Отже, наведене свідчить про те, що щире каяття фактично передбачає та включає в себе повне визнання особою своєї вини. Таким чином, врахування в даному конкретному провадженні судом щирого каяття та визнання особою своєї вини як дві самостійні підстави, що, у розумінні ст. 66 КК, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 69 КК, є необґрунтованим.
Такі правові висновки викладено у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 161/4501/19.
Проаналізувавши покази обвинуваченого, в тому числі у судових дебатах та останньому слові, суд дійшов висновку, про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 щирого жалю про вчинене, та інших ознак справжнього щирого каяття, викладених, зокрема, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 161/4501/19, що достатньо свідчить про відсутність щирості у каятті ОСОБА_6 .
Тому суд дійшов висновку про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, щирого каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, обвинуваченого, відсутні.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в межах санкціїч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також суд дійшов висновку про можливість застосування вимог ч. 1 ст. 70 КК України.
Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України відсутні.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України. Згідно із долученими до справи матеріалами, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 було проведено експертизу, вартість якої становить 1201 грн. 34 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання за:
-ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. 00 коп.;
-ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.
Речові докази по справі:
1)оптичний DVD+R диск марки «esperanza», об`ємом 4.7 GB, на якому мається один відео-файл зберігати в матеріалах кримінального провадження;
2)посвідчення водія серія НОМЕР_4 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 21-3230. 2011р. IV кв.», заповнене на ім`я ОСОБА_6 - знищити після набрання законної сили цим вироком суду.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1201 грн. 34 коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченому, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ