Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/206/2023 Справа № 641/751/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 10.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання в обґрунтування якого прокурор посилається на те, що в проваджені СВ Слобідського ВП ГУ Національної поліції в Харківські області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000238 від 10.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 09.02.2023 приблизно о 11:50 невстановлена особа, в період дії воєнного стану, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна, 8-А у н/л ОСОБА_4 шляхом ривку відкрито заволоділа м/т ТМ "Віво 31", спричинивши ОСОБА_5 , матеріальну шкоду (ЄО 1735 від 09.02.2023)

10.02.2023 матеріали перевірки за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

Використовуючи своє право, передбачене п.3 ч.1 ст.56 КПК України законний представник потерпілого ОСОБА_5 долучила до матеріалів кримінального провадження в якості доказів коробок з-під мобільного телефону ТМ «VIVO Y31», ИМЕЙ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування до СКП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України з метою встановлення місцезнаходження викраденого майна та встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення. Згідно відповіді на доручення в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлений ОСОБА_6 , 1996 р.н., який придбав у раніш невідомого чоловіка вищевказаний мобільний телефон.

Так, 16.02.2023 в якості свідка допитаний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює в магазині за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 148/2, який пояснив, що 09.02.2023 до магазину прийшов раніш невідомий чоловік, який продав йому ТМ «VIVO Y31», ИМЕЙ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , на даний час телефон знаходиться в нього, він не заперечує проти надання його співробітникам поліції, про те, що телефон був крадений йому нічого відомо не було.

16.02.2023 в присутності свідка ОСОБА_6 проведений огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлений мобільний телефон ТМ«VIVO Y31» в корпусі синього кольору, ИМЕЙ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 з сім-картою № НОМЕР_3 , який був вилучений та поміщений до сейф-пакету.

17.02.2023 винесена постанова про визнання вилучених в ході ОМП від 16.02.2023 речей - доказами.

Прокурор вважає, що вилучене під час проведення огляду місця події майно є предметом кримінального провадження.

Прокурор та володілець майна в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином. При цьому ними було надано заяви про розгляд клопотання без її участі.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вилучений мобільний телефон, вказаний прокурором у клопотанні, має доказове значення у кримінальному провадженні та на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження.

Крім того, слід зазначити щодо вимог прокурора у клопотанні про визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, що це питання вирішується слідчим або прокурором відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України.

Керуючись вимогами ст. ст. 98, 170-175, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події від 16.02.2023 за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 148/2, а саме: мобільний телефон ТМ «VIVO Y31» в корпусі синього кольору, ИМЕЙ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 з сім-картою № НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покладається на прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1