Справа № 171/190/22
Провадження № 1-кп/177/121/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.01.2022 за №0000008, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого монтажником в ПрАТ ВП «Техмаш», розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд,-

встановив:

ОСОБА_4 , 15.01.2022, приблизно о 16:00 годині, перебував поблизу магазину «Вулик», який розташований за адресою: пров. Молодіжний, 10-Б, в м. Зеленодольськ Криворізького району Дніпропетровської області, де зустрів ОСОБА_5 , з яким у нього виникла сварка на ґрунті давніх неприязних відносин. В ході сварки, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 15.01.2022, приблизно о 16:05 годині, перебуваючи поблизу магазину «Вулик», який розташований за адресою: пров. Молодіжний, 10 Б, в м. Зеленодольськ Криворізького району Дніпропетровської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки наніс 1 удар кулаком правої руки в область щелепи зліва ОСОБА_5 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №10 від 28.01.2022, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: перелом нижньої щелепи в місці проекції перших зубів; забійна рана слизової оболонки рота (точна анатомічна локалізація в медичних документах не вказана); які виникли від не менш однієї ударної дії, зі значною силою, тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути стиснута в кулак рука (руки) та інші тупі предмети, що мають аналогічні властивості; за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу (зрощення кісткової тканини нижньої щелепи перевищує 21 добу).

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тривалістю понад 3 тижні.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказані кримінальні правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, суду пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, заявою просив розгляд справи проводити за його відсутності, цивільний позов не заявляв.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками: умисне тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тривалістю понад 3 тижні.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має середньо - технічну освіту, постійне місце проживання, офіційно працевлаштований в ПрАТ ВП «Техмаш», де працює монтажником з 2019 року, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді, складеної Криворізьким районним відділом №2 філії ДУ "Центр пробації" в Дніпропетровській області, з урахуванням характеризуючих даних на обвинуваченого, його способу життя, історію правопорушень, ставлення до вчиненого, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на засудженого обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинив кримінальне правопорушення вперше, враховуючи думку прокурора, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту проголошення вироку.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1