КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1312/2023
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0003022 щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, зареєстрованийта проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0003022 щодо нього закрито.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 .

Таке рішення суд мотивував тим, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 18 березня 2019 року коли відбулася дорожньо-транспортна пригода, минуло більше трьох років до дня розгляду провадження, отже закінчилися строки, передбачені ст. 49 КК України, за вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, водночас в матеріалах провадження відсутні дані про умисне ухилення обвинуваченого від суду.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року та направити кримінальне провадження в суд першої інстанції для розгляду по суті іншим складом суду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що ситуація, яка обумовила подання суду клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності сталася через неефективність судового розгляду (тривалі перерви у судовому розгляді) та через ухилення сторони захисту від явки до суду.

Зокрема, як зазначає представник потерпілої, 06 травня 2019 року було призначено підготовче судове засідання в справі на 14 червня 2019 року, але фактично воно відбулося 19 серпня 2019 року та судовий розгляд призначено на 29 жовтня 2019 року. У першому судовому засіданні вирішувалися процесуальні питання, проте дослідження доказів не розпочалося і розгляд було відкладено на 18 грудня 2019 року. У судове засідання 18 грудня 2019 року не прибув захисник ОСОБА_11 , тому наступне судове засідання було призначено на 14 березня 2020 року, але за клопотанням захисника про відкладення у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні перенесено на 13 травня 2020 року та цього дня справу було знято з розгляду через карантинні заходи, пов`язані з епідемією COVID-19. У наступне судове засідання 13 липня 2020 року не з`явився прокурор, тому розгляд було відкладено на 07 вересня 2020 року. 07 вересня 2020 року надійшло клопотання захисника про відкладення судового засідання через його хворобу, при цьому будь-якого документу на підтвердження таких обставин ним надано не було. У судове засідання також не з`явився прокурор, тому воно було перенесено на 26 жовтня 2020 року, а цього дня через клопотання прокурора про перенесення знову було відкладено на 09 грудня 2020 року. 09 грудня 2020 року у судове засідання не з`явилися обвинувачений та захисник, через що судове засідання знову було відкладено, але судом не було вжито жодних заходів для з`ясування поважності попередніх неявок захисника до суду, не застосовано приводу обвинуваченого. 11 січня 2021 року розгляд справи було знято через карантинні заходи, 19 травня 2021 року судове засідання не відбулося через неявку захисника, який направив клопотання про зайнятість у іншій справі, 10 червня 2021 року розгляд справи було знято у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_12 у відпустці. Пізніше суддю ОСОБА_12 було звільнено у відставку та 23 червня 2021 року відбувся повторний розподіл справи, визначено суддю ОСОБА_13 , яка призначила судове засідання на 06 вересня 2021 року, яке не відбулося. 11 жовтня 2021 року засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 22 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматичний розподіл справи, визначено суддю ОСОБА_1 та призначено судове засідання на 29 грудня 2021 року. Цього дня судове засідання відбулося, але розгляд не було закінчено та наступне судове засідання призначалося на 16 березня 2022 року і не відбулося внаслідок початку війни. Розгляд справи було призначено на 12 липня 2022 року, але через неявку учасників процесу відкладено на 14 жовтня 2022 року і цього дня було заявлено захисником клопотання про закриття кримінального провадження, яке суд безпідставно задовольнив.

Представник потерпілої зазначає, що обвинувачений не лише не з`явився у судове засідання 09 грудня 2020 року та не повідомив про причини неявки, але й не прибував до суду у багатьох інших випадках, коли судові засідання не відбувалися, зокрема у випадках "зняття справи зі складу", але прибувала потерпіла сторона (14 червня 2019 року, 13 травня 2020 року, 26 жовтня 2020 року, 10 червня 2021 року).

Такі обставини, як вважає представник потерпілої, свідчать про системні факти неявки обвинуваченого у судові засідання та спрямовані на затягування розгляду справи, отже є фактами ухилення обвинуваченого від суду. При цьому стороною обвинувачення не вживалося заходів для прискорення розгляду та процесуального реагування на неявку обвинуваченого.

Підсумовуючи зазначене та, посилаючись на висновки Верховного Суду в постанові від 30 травня 2019 року у справі №639/793/17, представник потерпілої вважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 необхідно було застосувати положення ч. 2 ст. 49 КК України щодо зупинення перебігу давності, оскільки обвинувачений ухилявся від суду, тому судове рішення є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та заперечення обвинуваченого і захисника щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувальним актом, який надійшов на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва, ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

18 березня 2019 року приблизно о 16 годині водій ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем марки Hyundai ІХ 35, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджав з території МТУ КПІ ім. Сікорського на проїзну частину вул. Янгеля, де рух здійснюється по одній смузі руху в напрямку вул. Смоленська та в напрямку пр. Перемоги. На даному перехресті встановлений нерегульований світлофорним об`єктом пішохідний перехід, оснащений дорожньою розміткою 1.14.3, 1.5, 1.22 ПДР України та встановленими дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України. При цьому водій ОСОБА_9 , виїжджаючи на вул. Янгеля та здійснюючи поворот ліворуч в напрямку вул. Смоленська в м. Києві, будучи неуважним, невірно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не надав перевагу у русі пішоходу, яка переходила проїзну частину вул. Янгеля по розмітці 1.14.3 ПДР України справа наліво відносно останнього, під час початку руху та здійснення повороту ліворуч грубо порушив п.п. 1.5, 2.3(б),(д), 10.1, 18.1 ПДР України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання отримала тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до положень ст. 12 цього Кодексу відноситься до кримінального проступку, за вчинення якого передбачене найбільш суворе основне покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років і до набрання вироком законної сили минули три роки.

За змістом ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

На час розгляду судом першої інстанції 17 листопада 2022 року кримінального провадження щодо ОСОБА_9 минуло більше ніж три роки, та захисник звернувся до суду з клопотаннями про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, яке підтримав під час судового розгляду і обвинувачений.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Дотримуючись зазначених вимог закону, суд першої інстанції розглянув клопотання сторони захисту та, на переконання колегії суддів, обґрунтовано звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності й закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, не встановивши підстав для зупинення перебігу давності у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується доводів представника потерпілої про те, що ОСОБА_9 з метою умисного затягування судового розгляду неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, то вони є непереконливими, оскільки не дозволяють зробити висновок про наявність обставин, які свідчать про те, що обвинувачений умисно вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від суду та які виключають закінчення строків давності і зупиняють строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України.

Так, для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Також відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 надійшов до суду першої інстанції 03 травня 2019 року та в цьому провадженні судовий розгляд неодноразово відкладався з різних причин, але ненадання обвинуваченим ОСОБА_9 документального підтвердження причин неявки в одне із судових засідань, а саме 09 грудня 2020 року, не може свідчити про його систематичне та цілеспрямоване ухилення від суду та служити підставою для зупинення або переривання перебігу строку давності, які передбачені положеннями ст. 49 КК України.

Дійсно кримінальне провадження неодноразово знімалося судом з розгляду (відпустка судді, зайнятість судді в розгляді іншої справи, повторний автоматизований перерозподіл справи, карантині заходи, введення в Україні воєнного стану), але судові засідання в такі дати взагалі не відбувалися та неможливо перевірити, чи прибував до суду обвинувачений, отже тривале перебування кримінального провадження на розгляді в суді саме у зв`язку з вищенаведеними обставинами не пов`язане з умисними діями обвинуваченого, направленими на затягування розгляду, не може свідчити про ухилення обвинуваченого від суду та не впливає на вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Що стосується неявки захисника в судові засідання 18 грудня 2019 року та 19 травня 2021 року, то захисник завчасно в клопотаннях повідомив про причини неявки, при цьому обвинувачений був присутній у цих засіданнях, а сама по собі та обставина, що в матеріалах провадження немає документів, на які посилався захисник як на поважні причини свого неприбуття, не може розцінюватися як заздалегідь узгоджені дії сторони захисту, направлені на невиправдане затягування розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що причиною відкладення судових засідань були, у тому числі, і клопотання представника потерпілої та прокурора про відкладення, що також не впливає на перебіг строків давності.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зупинення перебігу давності у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 є вірним та обґрунтованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не встановила, а тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0003022 стосовно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4