Провадження по справі № 1-кп/522/2504/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106у режимі відеоконференції із приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 12.07.2022 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Українка, Криничанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника стрілецького відділення 105 берегового взводу боротьби з підводно-диверсійними силами та засобами військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», який має середню неповну освіту, не одруженого, осіб на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, вважається таким, що судимостей не має,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції із приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

ВСТАНОВИВ:
Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_5 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 р. № 2263-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
В останній раз, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ воєнний стан в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.
30.03.2022 року громадянин ОСОБА_3 призваний по загальній мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби під час мобілізації, на період воєнного стану, і направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2022 року №74, ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву військової частини НОМЕР_2 .
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Відтак, з 30.03.2022 року, тобто з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
В подальшому, солдата запасу ОСОБА_3 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 (наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 07.04.2022 року № 87), призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 08.04.2022 року №8-РС солдата резерву ОСОБА_3 призначено на посаду навідника стрілецького відділення 105 берегового взводу боротьби з підводно-диверсійними силами та засобами вважати таким, що 08.04.2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, знято з грошового забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 , та зараховано на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відповідно до вимог ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, матрос ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, матрос ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.
Так, о 08 год. 00 хв. 16.05.2022 року матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (з дислокацією в Приморському районі в АДРЕСА_3 , більш точна адреса не зазначається у зв`язку із введенням воєнного стану на території України).
Незаконно перебуваючи поза місцем служби, матрос ОСОБА_3 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Надалі, 23.09.2022 року о 17 год. 30 хв., матрос ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві (з дислокацією в м. Одеса, більш точна адреса не зазначається у зв`язку із введенням воєнного стану на території України), із щирим каяттям, та повідомив про вчинений ним злочин, чим закінчив вчинення правопорушення.
Дії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду таке. Вказав, що дійсно в травні 2022 року, точне число не пам`ятає, він подав рапорт командиру гарнізону на відгул на невизначений термін, щоб перевестись в Дніпропетровську область. Не дочекавшись офіційного дозволу, самовільно покинув місце служби, яке знаходилось в м. Одесі в Приморському районі. Після чого приблизно 4 місяці не з`являвся до військової частини. Потім, після спливу 4 місяців йому подзвонили з ДБР, тому він самостійно добровільно прибув до військової прокуратури в м. Одеса. Крім того, ОСОБА_3 звернув увагу, що він мобілізувався добровільно.
У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що не знав, що за таке діяння передбачена така сувора відповідальність, тому хоче спокутувати провину, захищаючи свою Батьківщину, та завіряв суд більше не порушувати закон.
Просив суд суворо його не карати та врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та з`явлення до слідчого органу із зізнанням.
Прокурор ОСОБА_4 просила призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Мотивування прийнятого рішення.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, осіб на утриманні не має, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника стрілецького відділення 105 берегового взводу боротьби з підводно-диверсійними силами та засобами військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо перебування обвинуваченого у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку в матеріалах кримінального провадження відсутні, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимостей не має.
Суд враховує характеризуючі особу ОСОБА_3 матеріали надані прокурором.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення та з`явився із зізнанням.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Санкцією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.
Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк, щоб він мав змогу захищати батьківщину.
Суд враховує, що в даному кримінальному провадженні відсутні потерпілі, цивільний позов не заявлено.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяттята те, що обвинувачений з`явився із зізнанням, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на три роки.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Враховуючи викладене, у випадку порушення ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків або при систематичному вчиненні правопорушень, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суду направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
В рамках даного кримінального провадження № 0000146 від 12.07.2022 року стосовно ОСОБА_3 не застосовувався запобіжний захід.
Проте, судом встановлено, що в рамках іншого кримінального провадження №0000104 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Витрати для проведення експертиз відсутні. Цивільний позов не заявлявся.
Прокурором в судовому засіданні не були надані докази на підтвердження наявності в даному кримінальному провадженні речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 63, 65, 75, 76, 407 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1