В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003543 від 04.11.2022, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тростянець, Вінницької області, громадянина України, розлученого, з повною середньою загальною освітою, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 18.02.2008 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі , звільнився 24.06.2011 умовно-достроково, невідбута частина покарання 11 місяців 3 дні;
-10.12.2012 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч. 2. ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки з іспитовим строком 3 роки;
-16.07.2013 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 4 місяці, звільнився 03.06.2015 по відбуттю покарання.
-16.01.2019 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення волі;
-17.07.2019 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1, 4 ст.358 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71, 72 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі; звільненого 21.05.2021 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на 2 роки 25 днів, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2021 року, якою невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2019 року у виді позбавлення волі ( 2 місяці 25 днів), замінено більш м`яким покаранням у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт (станом на момент ухвалення вироку покарання у виді громадських робіт не відбуте)
-18.11.2022 вироком Дніпровського районного судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до обмеження волі строком 1 рік 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
УСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , під час дії воєнного стану на території України, що введений в дію указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про введення воєнного стану в Україні», а саме 04.11.2022 року, приблизно о 19 годині 19 хвилин, перебував в приміщенні супермаркету «Фора», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Перова 23-Б, де у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме товару з вищезазначеного супермаркету.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пройшов по торгівельним рядам супермаркету «Фора», та оглянувши товар, обрав предметом свого злочинного посягання пляшку горілки «Хлібний дар», ємністю 1 літр, вартістю 254 грн 00 копійок, та впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, сховав обрану ним пляшку горілки у внутрішню кишеню свого верхнього одягу- куртку. В подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи в торгівельному залі вищезазначеного магазину, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме товару з супермаркету «Фора», підійшов до полиці з шоколадом, та обравши предметом свого злочинного посягання взяв з полиці шоколадки «Мілка Рошен Лісовий горіх», вагою 90 гр. кожна, в кількості 2 штук, вартістю 24 грн. 90 коп. кожна, на загальну суму 49 грн 80 коп, без врахування ПДВ та шоколадку «Мілка Рошен Міндаль», вагою 90 гр. вартістю 24 грн. 90 коп., без врахування ПДВ та поклав також до кишені свого верхнього одягу.
В подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочині дії, направлені на таємне викрадення товару з супермаркету «Фора», розташованого за адресою: м. Київ, бул Перова 23-Б, що належить ТОВ «Фора», утримуючи обраний ним товар при собі, та не маючи наміру за нього розрахуватись, пройшов касову зону та антикрадіжні рамки супермаркету, які спрацювали та направився до виходу.
Після спрацювання антикрадіжних рамок, ОСОБА_5 зрозумів, що його дії направлені на таємне викрадення чужого майна, а саме товару з супермаркету «Фора», стали відкритими для сторонніх осіб, які перебували в супермаркеті та працівників супермаркету, а саме працівниці даного супермаркету, яка намагалася його затримати, ОСОБА_6 , не припинив свої злочинні дії, продовжив свій злочинний умисел на заволодіння майном, в результаті чого його злочинні дії у вигляді заволодіння майном набули відкритого характеру та перейшли у відкрите заволодіння чужим майном.
Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому- ТОВ «Фора» на загальну суму 328 грн. 70 копійок.
Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК Україні, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину за ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив що 04.11.2022 року він прийшов до супермаркету «Фора» по вулиці Перова, 23-Б та вирішив викрасти пляшку горілки та шоколадки, що і зробив. Зокрема, взяв пляшку горілки «Хлібний дар», ємністю 1 літр та шоколадки «Мілка», та сховав у внутрішні кишені куртки. Коли він проходив повз рамки, то вони спрацювали та до нього звернулась або касир, або адміністратор магазину, проте він не зупинився та швидко залишив магазин з майном, яким він заволодів. Підтвердив судові, що не мав прі собі коштів, щоб розрахуватись та вчиняв крадіжку, проте був викритий. Горілку випив, шоколадки з`їв. Пізніше, під час досудового розслідування, за допомогою колишньої дружини відшкодував шкоду повністю.
Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини та розмір заподіяної шкоди, запевнив суд що він зробив для себе належні висновки, просив врахувати, що шкода відшкодована повністю та він активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів до справі.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, повторно та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.
Суд зазначає, що грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Грабіж, як і крадіжка, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6.11.2009 №10 дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами й, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування (залежно від характеру насильства чи погрози) як грабіж чи розбій.
Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст. 186 КК України, який відносяться до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України згідно обвинувального акту, з чим погоджується суд є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.
Крім того, суд враховує, що потерпілому ТОВ «Фора» було повністю відшкодовано завданий збиток, про що свідчить заява представника потерпілого ОСОБА_7 направлена на адресу суду 30.11.2022 року, та у відповідності до ч.1 ст. 66 КПК України суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 66 КК України.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому обвинувальний акт не містить.
Суд приходить до висновку про те, що хоча вчинений обвинуваченим злочин за ч. 4 ст. 186 КК України й відноситься до категорії тяжких, проте сукупність обставин, що пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з огляду на особу обвинуваченого, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тому приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України за ч. 4 ст.186 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ст. ст. 50, 65 КК України.
Судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі. Разом з тим диспозиція інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчить про відсутність тяжких наслідків, грабіж не був поєднаний з насильством, або з погрозою його застосування, розмір заподіяного збитку становить 328 грн. 70 коп.
При цьому, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки ті самі обставини, які пом`якшують покарання, вже були враховані при застосуванні положень ст. 69 КК.
Водночас, судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_5 повністю приєднано частину невідбутого покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 17.09.2021 року, яке з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2021 року становить 240 годин громадських робіт та з урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді 1 одного року 1 місяця обмеження волі.
Кримінальне правопорушення (злочин) за який засуджується ОСОБА_5 цим вироком було вичинено 04 листопада 2022 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій зазначеної статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Ураховуючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку від 18.11.2022 Дніпровським районним судом міста Києва, яким його визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71, 72 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі - остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити за правилами ст. 70 ч.4 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року, більш суворим, що призначається цим вироком.
Крім того, судом враховано, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року не набрав законної сили.
Проте, відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01.06.2020 року у справі № 766/39/17, зазначено, що суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині. А отже і до призначення покарання за ч. 4 ст. 70 КК України суд застосовує такий самий підхід.
Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , обчислювати з моменту затримання, тобто з 04 листопада 2022 року.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 373-376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог частин 1, 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2022, більш суворим, призначеним цим вироком, призначити остаточне покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , обчислювати з моменту затримання, тобто з 04 листопада 2022 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-скляну пляшку з-під горілки (квитанція 019059) знищити;
-диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Суддя ОСОБА_8