Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001093 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

без визначеного місця проживання, судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013

за ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Апеляційного суду міста Києва від 30.05.2018

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України 1 рік 1 місяць

позбавлення волі, 27.06.2019 звільненого по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.190 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - заступник керівника Подільської окружної прокуратура м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим і призначити йому за ч.4 ст.190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Посилаючись на загальні засади призначення покарання, вказує, що суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який чотири рази судимий за вчинення корисливих злочинів, а також обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів. Звертає увагу, що ОСОБА_7 після звільнення з колонії, де відбував покарання, не вжив заходів до працевлаштування та соціалізації і через незначний проміжок часу знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну антисоціальну спрямованість та вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; доводи обвинуваченого, який просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 шляхом обману заволодів майном ОСОБА_9 за наступних обставин.

27 червня 2022 року близько 07 години ОСОБА_7 і невстановлені досудовим розслідуванням особи вступили між собою у злочинну змову на вчинення шахрайства, при цьому розподіливши злочинні ролі. Згідно розподілених ролей невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка представилась ОСОБА_7 . ОСОБА_9 і користувалась номером мобільного телефону НОМЕР_1 , виставила в мережі інтернет на сайті "Міняйло" оголошення про обмін валют. Інша невстановлена особа та ОСОБА_7 відповідали за отримання грошових коштів від потерпілого та подальший їх розподіл між всіма співучасниками.

27 червня 2022 року близько 12 години 51 хвилини ОСОБА_9 з метою обміну валюти, а саме, євро на гривню, зателефонував на номер мобільного телефону НОМЕР_1 і невстановлена особа запропонувала йому здійснити обмін валюти у приміщенні малої архітектурної форми за адресою: АДРЕСА_1 , по курсу 37,38 гривень за 1 євро. ОСОБА_9 , будучи введений в оману невстановленою особою, яка розмовляла з ним по телефону, погодився і того ж дня близько 13 години 35 хвилин прибув до приміщення малої архітектурної форми за вказаною раніше адресою, де перебував ОСОБА_7 . Скориставшись довірою ОСОБА_9 та викликавши у нього впевненість в обов`язковості передачі йому грошових коштів, ОСОБА_7 шляхом обману отримав від ОСОБА_9 під приводом обміну валюти грошові кошти в сумі 40 000 євро, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ становило 1 230 696 гривень, непомітно помістив їх у тряпчану сумку-сітку, прикріплену до квадрокоптера, який був заздалегідь встановлений на даху вказаного приміщення малої архітектурної форми іншою невстановленою особою, та активував квадрокоптер.

Після цього ОСОБА_7 через отвір в стіні, який був заздалегідь вирізаний іншою невстановленою особою за допомогою ножиців по металу, покинув приміщення і залишив місце вчинення кримінального правопорушення. В цей час квадрокоптер, до якого була прикріплена тряпчана сумка-сітка з грошовими кошти в сумі 40 000 євро, завдяки дистанційному керуванню іншою невстановленої особою, злетів у повітря та зник. Вказаними діями ОСОБА_7 та невстановлені досудовим розслідуванням особи завдали ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 1 230 696 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам прокурора дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є судимим, не одружений, не має місця постійного проживання, свідомо погоджуючись на співучасть у вчиненні злочину, перебував у скрутному матеріальному становищі, хоча раніше вже відбував покарання, а також обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та обставину, що його обтяжує - рецидив злочинів.

Взяв до уваги суд і стан здоров`я ОСОБА_10 , який на час вчинення кримінального правопорушення та ухвалення вироку був осудним, але виявляв ознаки параноїдної шизофренії, стадія ремісії, та психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності.

Стверджуючи про те, що ОСОБА_10 чотири рази судимий, прокурор неправильно обчислює строки погашення судимості і помилково вважає, що застосування до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене КК України, у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є судимістю.

А тому основне покарання у виді позбавлення волі на строк, близький до мінімального, встановленого в санкції закону України про кримінальну відповідальність, за яким ОСОБА_11 визнано винуватим, та додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3