Справа № 752/1811/23
Провадження №: 1-кп/752/1374/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 17 червня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Харкові, освіта середня спеціальна, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом,солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), 16 квітня 2022 року близько 16:00 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та у період з 16 квітня 2022 року до 25 червня 2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. У подальшому 25 червня 2022 року ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 .

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено до 20 травня 2023 року.

Згідно з ч. 6 ст. 2, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 КК України в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, встановлено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторного протягом року.

Відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, встановлено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.

3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 6 місяців. Як на обставини, які пом`якшують покарання, послався на визнання вини, щире каяття обвинуваченого та безпосередню участь у відверненні збройної агресії Російської Федерації в Луганській та Донецькій областях.

Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Просив не призначати суворого покарання. Вказав, що має намір продовжити військову службу в Збройних Силах України.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що з 2019 року проходить військову службу за контрактом. 16 квітня 2022 року його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 . Прибувши до військової частини НОМЕР_1 16 квітня 2022 року, командир сказав йому привести себе в порядок, при цьому дозволу на залишення військової частини командир не давав. Цього ж дня, він без дозволу командира залишив територію військової частини НОМЕР_1 , орендував квартиру та проживав у ній. 25 червня 2022 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши інформацію, що характеризує його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

5.Мотиви зміни обвинувачення.

Підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.

6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та участь ОСОБА_3 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

7.Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнав вину, розкаявся у вчиненому.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у позбавлення волі.

Хоча судом і встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, проте ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, враховуючи в даному випадку тривалість строку, протягом якого обвинувачений без поважних причин ухилявся від проходження військової служби.

Разом із цим, враховуючи позицію прокурора, який не наполягав на суворому покаранні, молодий вік обвинуваченого, котрий повністю визнав вину, розкаявся у вчиненому, висловив бажання продовжити військову службу в Збройних Силах України, а також зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 зі звільненням на підставі ст. 75 КК України в редакції Закону № 1576-IX від 26.06.2021, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб винний в умовах проходження військової служби, під час здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженими військовослужбовцями здійснюється командирами військових частин.

8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України в редакції Закону № 1576-IX від 26.06.2021 звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 2 роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На час проходження ОСОБА_3 військової служби нагляд за ним покласти на командира військової частини, в якій ОСОБА_3 проходить військову службу.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 26 січня 2023 року по 15 березня 2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1