Справа №544/462/21
Пров.№1-кс/544/441/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої - слідчої судді Пирятинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду м. Пирятин клопотання дізнавача СД ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000035 від 11.02.2021 року, щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про арешт майна,
в с т а н о в и л а:
До Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання дізнавача СД ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000035 від 11.02.2021 року, щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про арешт майна.
В обґрунтування клопотання дізнавач указує на те, щоневідомі особи, всупереч ст. 125 Земельного кодексу України, без укладення відповідних договорів оренди землі, виготовлення та затвердження проекту землеустрою, отримання дозволу (рішень, розпоряджень, наказів) про передачу в користування (оренду) земельної ділянки, самовільно зайняли частину земельної ділянки лісогосподарського призначення державної власності загальною площею 17 га., за кадастровим номером :00:039:0003, яка розташована за межами населених пунктів на території Чорнухинської селищної ради в с. Городище, Лубенського району Полтавської області, які восени здійснили розорювання частини вищевказаної земельної ділянки.

Так, за відомостями публічної кадастрової карти України за 2021 рік «http:map.land.gov.ua/kadastrova-karta» було встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером № :00:039:0003 має площу 104,7506 га.. із цільовим призначенням за кодом КВЦПЗ 09.01 «Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, форма власності державна.

05.03.2021 проведено огляд земельної ділянки, за кадастровим номером № :00:039:0003, в результаті якого зафіксовано факт самовільного зайняття частини земельної ділянки шляхом розорення.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 10-16-0.43-34/90-21 від 29.01.2021 та доданих до нього матеріалів встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером № :00:039:0003, яка знаходиться поза межами населених пунктів на території Чорнухинської селищної ради в с. Городище, Лубенського району Полтавської області, з неї частина земельної ділянки площею 17 га самовільно використовувалася шляхом розорення та посіву сільськогосподарської продукції - кукурудзи.

Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ДП «Пирятинське лісове господарство» на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 22.12.2004.

Однак, всупереч ст. 125 Земельного кодексу України, без укладення відповідних договорів оренди землі, виготовлення і затвердження проекту землеустрою, отримання дозволу (рішення, розпорядження, наказу) про передачу в користування (оренду) земельних ділянок, вказана земельна ділянка самовільно зайнята невстановленою особою в жовтні 2020 році, точної дати слідством не встановлено.

06.04.2021 було встановлено, що на земельній ділянці кадастровий № :00:039:0003 що має площу 104,7506 га., на частині де було здійснено розорювання знаходиться трактор марки Беларус - 892, рік випуску 2018, заводський № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював боронування розореної ділянки.

Того ж дня дізнавачем ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 проведено огляд вищевказаного поля за результатами якого встановлено, що здійснюється боронування поля трактором марки Беларус - 892, рік випуску 2018, заводський № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого є ОСОБА_6 - працівник ТОВ «МВА ТРАНС». Останній за вказівкою директора ТОВ «МВА ТРАНС» ОСОБА_7 здійснював боронування раніше розораної частини земельної ділянки кадастровий № :00:039:0003. В ході огляду встановлено, що заборонована земельна ділянка мала площу довжиною близько 100 метрів та шириною близько 30 метрів. Через деякий час до вказаного поля прибув директор ТОВ «МВА Транс» ОСОБА_7 , який підтвердив що трактор перебуває у власності його батька ОСОБА_8 . По завершенні огляду трактором марки Беларус - 892, рік випуску 2018, заводський № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , було вилучено дізнавачем.

Вищеописаний трактор визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, адже він відповідно є предметом та об`єктом вчинення кримінального правопорушення.

08 квітня 2021 року слідчим суддею Пирятинського районного суду винесено ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучено - трактор марки Беларус - 892, рік випуску 2018, заводський № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване на ОСОБА_8 жителя АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження та розпорядження вказаного транспорту.

21.09.2022 проведено огляд земельної ділянки, за кадастровим номером № :00:039:0003, в результаті якого зафіксовано факт самовільного зайняття частини земельної ділянки - близько 5 га, шляхом посіву та вирощування сільськогосподарської культури соняшника.

Постановою дізнавача від 21.09.2022 вище вказані посіви соняшнику визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно довідки Департаменту агропромислового розвитку Полтавської обласної військової адміністрації, середня врожайність соняшника з одного гектара по Полтавській області станом на 01.09.2022 року, становить 24,5 ц/га.

Вартість закупівельної ціни зерна соняшника за 1 тону, в серпні 2022 року, становила 12377,1 гривень.

Проведеним оглядом земельної ділянки з кадастровим номером № :00:039:0003 встановлено, що на її частині близько 5 га засіяно рослинами соняшнику.

Урожай соняшника, що вирощується на самовільно зайнятій земельній ділянці є доказом самовільного зайняття земельної ділянки невстановленою особою, а отже являється майном, набутим злочинним шляхом, у результаті здійснення злочинної діяльності, а тому є підстави для накладення на нього арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що згідно пункту третього частини другої статті 167 КПК України частина земельної ділянки розміром 5 га з кадастровим номером № :00:039:0003, яка знаходиться поза межами населених пунктів на території Чорнухинської об`єднаної територіальної громади в с. Городище Лубенського району Полтавської області є речовим доказом, а саме предметом вчинення кримінального правопорушення та зберегла на собі сліди його вчинення у вигляді посівів рослин соняшника, а тому з метою забезпечення збереження посівів рослин соняшника, які знаходяться на цій земельній ділянці, проведення необхідних судових експертиз, досліджень та оглядів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, запобігання можливості, пошкодження, псування, знищення, використання, передачі зазначеного майна у вигляді посівів рослин соняшника, вважаю за необхідне накласти арешт на посіви рослин соняшника які знаходяться на вказаній земельній ділянці та на частину земельної ділянки розміром 5 га, на якій виявлено вказані рослини соняшнику.

Розглянувши вказане клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідча суддя вважає зазначене клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, окрім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, зокрема повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Однак зазначених вимог закону дізнавач, який звернувся з клопотанням про арешт майна, не дотримався.
Так у клопотанні про арешт майна не вказано, які ознаки речового доказу має сільськогосподарська продукція та які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі дане майно.
Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, є конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Разом з цим, сільськогосподарська продукція не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, отже відсутні жодні підстави вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому й така підстава для накладення арешту на майно у кримінальному провадженні відсутня.
Посилання дізнавача на те що тимчасово вилучене майно долучено до кримінального провадження в якості речового доказу не може бути підставою для накладення арешту.
За таких обставин, посилання у клопотанні дізнавача про арешт майна як на форму забезпечення доказів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки тимчасове вилучене майно, а саме посіви рослини агрокультури соняшника, не містить жодних слідів кримінального правопорушення. Прохаючи накласти арешт на посіви, дізнавач не обґрунтував, яким чином вказаний урожай можна зберегти і не допустити його псування.
Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували на яку саме частину земельну ділянку слід накласти арешт, її межі. Не зазначено у який спосіб накласти арешт на земельну ділянку: шляхом заборони відчуження, користування чи розпорядження майном.
Орган дізнання не надав достатні докази наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження речових доказів, оскільки факт обробітку земельної ділянки зафіксований розпорядником землі, вказані обставини встановлені оглядом місця події достатні для забезпечення кримінального провадження та досягнення мети розслідування.
За наведеного приходжу до висновку, що клопотання дізнавача є необґрунтоване, а тому в задоволенні такого слід відмовити.
Керуючись ст.167,170-173 КПК України, слідча суддя
у х в а л и л а:
В задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000035 від 11.02.2021 року, щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідча суддя ОСОБА_1