Провадження № 1-кп/554/1374/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кобеляки Полтавської області, громадянина України, з середню-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби за мобілізацією у військовому званні «солдат», водія другого відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,

установив:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1 від 27.02.2022, солдата ОСОБА_5 з 27.02.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія другого відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи старшим розвідником розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХГУ, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХГУ, п.п. 4, 6 Розділу І, п. 2 розділу X «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359, зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, не допускати вчинення злочинів, дбайливо використовувати військове майно, не допускати його втрати, знищення чи розкрадання, відповідати за збереження і правильну експлуатацію наданої йому у тимчасове службове користування і закріпленої за ним зброї та бойових припасів, не допускати ганебних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, постійно мати зброю при собі, забезпечити належний порядок її охорони, обліку, зберігання і використання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Згідно ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та Законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 127 Статуту, рядовий (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна, зброї.

У відповідності до ст. 128 Статуту, солдат зобов`язаний підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів у Збройних Силах України визначений Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 (надалі - Інструкція).

Так, відповідно до п.п. 2, 3 розділу X «Особливості збереження стрілецької зброї, боєприпасів та ручних гранат під час ведення бойових дій, проведення антитерористичної операції» зазначеної Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику). Місця, де зберігаються стрілецька зброя та боєприпаси, повинні постійно перебувати під охороною.

У порушення вищевказаних нормативно-правових актів солдат ОСОБА_5 діючи зі злочинною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків став на злочинний шлях при наступних обставинах.

Так, 28.02.2022 за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 водієм розвідувального взводу солдатом ОСОБА_5 закріплено особисту стрілецьку зброю автомат АК-74 № НОМЕР_2 в комплекті з чотирма магазинами та штик-ножом, про що він розписався в книзі видачі зброї і боєприпасів та зроблено відповідний запис у його військовому квитку НОМЕР_3 , а також видано боєкомплект до вказаного автомату - 120 набоїв 5.45 мм., за які він також розписався в книзі видачі зброї і боєприпасів військової частини.

У подальшому солдат ОСОБА_5 у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто діючи зі злочинною самовпевненістю, 05.08.2022 не здав відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу, а залишив без нагляду ввірену йому зброю та боєприпаси в кімнаті відпочинку казарми військової частини НОМЕР_1 та вибув у звільнення, а повернувшись 08.08.2022 виявив її відсутність, тобто втратив ввірену йому для службового користування зброю та боєприпаси, а саме автомат АК-74 № НОМЕР_2 , чотири магазина до автомату АК-74 та 120 набоїв 5.45 мм., внаслідок порушення правил їх зберігання,в умовах воєнного стану.

Вжитими пошуковими заходами командуванням військової частини НОМЕР_1 та визначеними відповідальними посадовими особами з числа зазначеної військової частини автомат АК-74 серійний номер № НОМЕР_2 та боєприпаси відшукати не вдалося.

Відповідно до довідки-розрахунку про вартість шкоди завданої державі внаслідок втрати майна озброєння служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 , № 9/2/5769 від 03.10.2022, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , де військова частина НОМЕР_1 перебуває на забезпеченні, вартість автомату АК-74 № НОМЕР_2 1987 р.в. складає 4579,61 грн. та 120 шт. набоїв - 31,56 грн. Отже, солдатом ОСОБА_5 втрачено військового майна на загальну суму 4611,17 грн.

12.10.2022 року між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 на підставі ст. 472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 3 ст. 413 КК України у виді 2 років позбавлення волі з застосуванням положення ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, який віднесений до нетяжкого злочину.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції ч. 3 ст. 413 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 126, п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.10.2022 року між прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, та призначити покаранняіз застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Вирок суду може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення обвинуваченою, її захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7