ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 683/2727/20

провадження № 51-341км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_13,

прокурора ОСОБА_14,

захисника ОСОБА_15 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313, за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_2 ), раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованої у цьому ж місті ( АДРЕСА_3 ), жительки АДРЕСА_2 ), раніше неодноразово судимої, останнього разу - за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, звільнену по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України;

закасаційними скаргами захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року до покарання у виді позбавлення волі засуджено:

- ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року визначено остаточне покарання на строк 5 років;

- ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України на строк 2 роки.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 26 317,50 грн.

Вирішено питання щодо обчислення строків відбуття покарання, зарахування строків попереднього ув`язнення та речових доказів у провадженні.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними у тому, що вони спільно вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України за таких обставин.

Так ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, маючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману у невстановлений слідством місці та час вступили у злочинну змову, попередньо розподіливши ролі з метою вчинення злочину. Діючи відповідно до розподілених ролей, невстановлена особа, реалізуючи спільний умисел, близько 23:30 06 вересня 2020 року зателефонувала до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ввела останніх в оману про те, що їх онук потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і йому необхідні грошові кошти на проведення операції та подальшого лікування. У ході телефонної розмови ОСОБА_3 , погодилася надати грошові кошти на лікування онука та повідомила адрес свого місця проживання ( АДРЕСА_4 ). Надалі без значного відриву у часі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прибули до місця проживання ОСОБА_3 , де ОСОБА_1 залишився поблизу домогосподарства потерпілих з метою недопущення до нього сторонніх осіб, а ОСОБА_2 зайшла в будинок. Надалі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи під впливом невстановленої особи, яка в цей час продовжувала розмову з ними по телефону, передали ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000 грн, 1 680 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час вчинення злочину еквівалентно 46 519,20 грн та 20 євро, що за офіційним курсом НБУ на час вчинення злочину еквівалентно 654,60 грн. Надалі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покинули місце злочину у результаті чого повторно заволоділи коштами потерпілих на загальну суму 57 173,80 грн.

07 вересня 2020 року близько 10:40 ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_5 , на вимогу невстановленої особи, організували грошовий переказ частини вищевказних коштів в сумі 27 860 грн на банківський рахунок емітований на ім`я ОСОБА_5 , іншу частину коштів залишили для власних потреб, яку було виявлено та вилучено працівниками поліції в ході їх затримання.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_15 в інтересах засудженої ОСОБА_2 у касаційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини останньої, кваліфікацію її дій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить частково змінити оскаржувані судові рішення та призначити ОСОБА_2 більш м`яке покарання за вчинення нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_2 не врахував усіх обставин кримінального провадження, даних про особу засудженої, а саме того, що остання має проблеми зі здоров`ям, важко хворіє, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та те, що вона намагалася відшкодувати матеріальний збиток під час судового слідства, щиро розкаялась, а тому на думку захисника цей суд безпідставно призначив ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, що є явно несправедливим через суворість. Суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення та не перевірив їх.

Захисник ОСОБА_16 в інтересах засудженого ОСОБА_1 у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_1 та закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник, по суті, вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, наводить доводи стосовно передчасності висновку місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вказує на те, що зібрані в кримінальному провадженні докази не доводять поза розумним сумнівом винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд апеляційної інстанції, не звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення й постановив рішення, яке не відповідає положенням, передбаченим ст. 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_15, висловивши свої доводи на підтримання касаційних скарг.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів захисників, просив касаційні скарги залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 та кваліфікація її дій у касаційному порядку не оскаржуються.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі захисника ОСОБА_16, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.

При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_16 на підставах неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.

За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні умисних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи захисника про непричетність ОСОБА_1 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення належним чином перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового провадження засуджений ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не визнав.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілої ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Показання вказаних осіб місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, оскільки вони підтверджуються даними, що містяться у протоколах пред`явлення до впізнання від 07 вересня 2020 року (потерпіла ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_4 вказали на ОСОБА_2 як на особу, якій вони передали кошти на операцію онука та свідок ОСОБА_6 вказав на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яких він підвозив у м. Шепетівка), протоколі затримання ОСОБА_1 від 07 вересня 2020 року, (у ОСОБА_1 виявлено, зокрема, барсетку чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти на загальну суму 7 477 грн, 5 доларів США, а також листок призначення ліків), протоколі затримання ОСОБА_2 від 07 вересня 2020 року (у ОСОБА_2 вилучено, зокрема, грошові кошти: 7 купюр номіналом 100 доларів США, 2 купюри номіналом 50 доларів США, 2 купюри номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 євро, дві перуки), протоколі огляду від 09 вересня 2020 року (проведено огляд вилучених в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 речей та фототаблицями до нього), протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 23 вересня 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду від 15 вересня 2020 року, (09 вересня 2020 року о 23:32 невідома особа телефонувала на стаціонарний номер телефону Вертоградських, того ж дня о 23:56 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спілкувались телефоном в межах дії базової станції АДРЕСА_6 , а також 07 вересня 2020 року о 00:00, 00:09. Крім того, ОСОБА_2 06 вересня 2020 року о 23:44 та 23:49, перебуваючи в межах дії цієї ж базової станції спілкувалась з невідомою особою, яка телефонувала ОСОБА_7 ), розписці потерпілої ОСОБА_8 від 28 жовтня 2020 року, (повернуто 7 477 грн, 845 доларів США та 10 євро), квитанції про перерахунок коштів на суму 27 860 грн (платник ОСОБА_9 , отримувач ОСОБА_5 ),

Уся сукупність зібраних у провадженні доказів була ретельно проаналізована судом, у тому числі й було проведено ретельний аналіз тверджень ОСОБА_1 про його непричетність у заволодінні майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення. Виходячи зі встановлених судом фактичних обставин, дії останнього за ч. 2 ст. 190 КК України кваліфіковано правильно.

Також місцевим судом було враховано показання потерпілої ОСОБА_3 , яка вказувала, що коли вони з чоловіком проводжали ОСОБА_2 з подвір`я, то бачила неподалік невідомого чоловіка, з яким остання обійнялась та разом пішли до автомобіля. При цьому сама ОСОБА_2 в розмові з потерпілими також вказувала, що вони з чоловіком разом їдуть до Києва, що також підтвердив в суді свідок ОСОБА_7 .

Перебування ОСОБА_1 в межах дії базової станції за адресою АДРЕСА_6 підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23 вересня 2020 року.

Крім того, у ОСОБА_1 при затриманні виявлено грошові кошти на загальну суму 7 477 грн, 5 доларів США, та квитанцію про перерахунок коштів на суму 27 860 грн ОСОБА_5 , що достовірно підтверджувало його участь у вчиненні кримінального правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, доводи захисника ОСОБА_16 про непричетність ОСОБА_1 у заволодінні майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом обману, колегія суддів касаційного суду вважає такими, що не відповідають дійсності.

Отже, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним.

Доводи захисника ОСОБА_15 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої ОСОБА_2 через суворість колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне

й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні ОСОБА_2 покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженої, яка є внутрішньо переміщеною особою, наркозалежною, неодноразово судимою, має хворобу щитовидної залози, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_2 суд визнав рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд не встановив.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_2 щиро розкаялась у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину є безпідставними.

Місцевий суд врахував, що поведінка ОСОБА_2 не свідчила про її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. ОСОБА_2 свою вину у скоєному повністю не визнала, своїх співучасників не викрила та давала показання з метою пом`якшення власної відповідальності та уникнення відповідальності її співучасника. Хоч і стверджувала про те, що розкаюється у скоєному, проте щодо потерпілої поводила себе зухвало, неодноразово у судовому засіданні наголошувала на наявність у неї можливості відшкодувати завдану потерпілій матеріальну шкоду, проте будь-яких дій для цього не вчиняла.

На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_2 , покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Аналогічні доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_2 покарання через суворість були наведені в апеляційних скаргах останньої та сторони захисту і перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд у цій частині переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Враховуючи наведене, а також зазначенні у касаційній скарзі сторони захисту обставини, які на її думку, пом`якшують покарання засудженій ОСОБА_2 , з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про її особу, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності достатніх підстав для призначення ОСОБА_2 більш м`якого покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

З урахуванням наведених обставин, покарання у виді та розмірі, визначених судом, є справедливим і відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення колегія суддів касаційного суду не вбачає навіть з урахуванням доводів сторони захисту, наведених у її касаційній скарзі.

Також покарання призначено ОСОБА_1 з урахуванням положень ст. 65 КК України, і підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Безпідставними виявилися і доводи захисників про невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Статтею 419 цього Кодексу передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , належним чином виконав вищевказані вимоги кримінального процесуального закону.

Переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та справидливість призначеного покарання ОСОБА_2 і залишив вирок без зміни. При цьому суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх захисників ОСОБА_15, ОСОБА_16, в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційні скарги визнав необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, касаційний суд не встановив, а тому підстави для задоволення касаційних скарг захисників відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_15 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12