Справа № 504/1670/22
Провадження № 1-кс/504/284/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, клопотання ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , про скасування арешту майна згідно постанови слідчого прокуратури Комінтернівського району Одеської області від 13.08.2008 року у кримінальному провадженні № 8, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, якою просить суд скасувати арешт, який накладений постановою слідчого прокуратури Комінтернівського району Одеської області від 13.08.2008 року у кримінальному провадженні № 8 за частиною 2 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого прокуратури Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_4 від 13 серпня 2008 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 .

Заявниця стверджує, що до теперішнього часу вона не має можливості належним чином розпорядитись належним їй нерухомий майном, а наявність арешту в межах кримінального провадження істотно порушує її права як власника.

Прокурор надіслав до суду матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 38, та надав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Заявниця у судовому засіданні доводи клопотання повністю підтримала.

Вислухавши заявницю, дослідивши матеріали кримінального провадження (досудового розслідування), матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:

Постановою прокурора Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_5 від 14.07.2008 року порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 191 КК України за фактом виявлення комісією ЦПЗ № 5 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» нестачі ТМЦ у сумі 22491,19 грн., яка виникла за період з 18.01.2008 року по 07.05.2008 року.

В межах даного кримінального провадження слідчий прокуратури Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_4 своєю постановою від 13.08.2008 року № 8 наклав арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3 .

Запис про арешт всього нерухомого майна № 7779871 внесений до реєстру Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 21.08.2008 року.

Як встановлено матеріалами досудового розслідування постановою старшого слідчого прокуратури Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_6 від 21.05.2012 року перекваліфіковано дії та склад злочину у кримінальній справі № 38 з ч.2 ст. 191 на ч.1 ст. 185 КК України.

Постановою слідчого СВ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 21.07.2012 року досудове розслідування по кримінальному провадженню № 8 зупинено відповідно до ст. 130, п.3 ст. 206 УПК України, оскільки не встановлено особи яка вчинила дане кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню за правилом ст. 174 ч.2 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960 року) при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу,

суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази,

зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Заявниця вказує, що вона не є ані підозрюваною, ані обвинуваченою, ані особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, заявниця вказує, що їй не пред`явлено жодної підозри по даному кримінальному провадженню.

Таким чином на думку заявниці, подальше перебування належного їй майна істотно порушує її права та законні інтереси як власника.

Положенням ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд враховує, що трискладовий тест у відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у наступному:
чи є втручання законним;
чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес;
чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
За практикою Європейського Суду з прав людини втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому Суд у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Європейський Суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Суду у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.94, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.01, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.01, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.01, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.08).
Слідчий суддя враховує, що відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування…..за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Крім того, згідно Узагальнення ВССУ від 07.02.2014р., арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення не повідомлялось, обвинувачення не пред`являлось, і вона не є особою, яка в силу закону несе тягар відповідальності за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
У звязку із перебуванням майна заявниці під арештом протягом тривалого часу та продовженням на даний час досудового розслідування, подальше перебування майна заявниці під арештом не підтверджена прокурором будь-якими доказами.
Таким чином, клопотання заявниці повністю обґрунтовано, тому підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 248 КПК (в редакції 1960 року), пункту 9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , - задовольнити.

Скасувати арешт накладений згідно постанови слідчого прокуратури Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_4 від 13.08.2008 року № 8 про арешт всього майна, яке належить ОСОБА_3 .

Запис про арешт всього нерухомого майна № 7779871, внесений до реєстру Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 21.08.2008 року, погасити (вилучити).

Постанова про скасування арешту майна може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою яка не брала участі в судовому засіданні з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1