1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8102/22 1-кс/335/2919/2022
08 грудня 2022 року м. Запоріжжя
З метою забезпечення збереження речових доказів, а також для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна, слідчий звернулася з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, слідчим 02.12.2022 було вилучено за вказаною адресою вказані предмети, а саме: викрутку та плоскогубці.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна.
Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, виходячи з матеріалів доданих до клопотання, слідчий суддя доходить до висновку, що у задоволенні клопотання про арешт майна, слід відмовити, оскільки слідчий СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, у разі не накладення арешту.
Крім того, прокурор та слідчий СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.
Отже, у разі неявки слідчого чи прокурора у визначений час слідчим суддям доцільно відмовляти у задоволенні такого клопотання ще й з огляду на те, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК України), яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що у клопотанні слідчого містяться лише загальні посилання на законодавство, яким передбачені підстави та порядок накладення арешту на майно, однак без конкретного обґрунтування доказами підстав, мети та інших обставин, наявність яких прямо передбачена законом для арешту майна, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.
Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчим не доведено наявність передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_7 ОСОБА_8