Дата документу 05.10.2022 Справа № 337/4476/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1134/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/4476/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07.07.2021 року приблизно о 17 годині 50 хвилин, знаходячись напроти під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс декілька ударів ногами та кулаками рук по голові, обличчі, тулубу останній, після чого схопив палицю та наніс нею декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_9 , чим спричинив їй закритий осколковий перелом кісток носу, синець на спинці носу з переходом на нижні повіки обох очей, що кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; а також, синці в скроневій ділянці зліва, з переходом в ліву тім`яну ділянку, над верхньою губою зліва з переходом на червону кайму верхньої губи зліва, в області лівого плечового суглобу, обох плечей, правого передпліччя, садна в області правого плеча, правого ліктьового суглобу, на основній фаланзі першого пальця правої кисті, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 1-3 зубів зліва, синець з раною в правій скроневій ділянці з переходом вправо тім`яну ділянку, синець с саднами в області правового плечового суглобу, що в кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення викладені в ньому не конкретно. Зокрема з обвинувального акта неможливо зрозуміти, якими саме ударами рук, ніг чи палиці були спричинені саме ті тілесні ушкодження, опис яких відповідає диспозиції ч.2 ст.125 КК. Таке обвинувачення істотно обмежило право ОСОБА_8 на захист, оскільки є неконкретним. Також в обвинувальному акті не зазначено мотив вчинення злочину. Про спричинення тілесних ушкоджень стверджувала лише сама потерпіла. При цьому покази сина потерпілої повинні сприймати критично, оскільки вони суперечать поясненням інших свідків, а пояснення інших свідків є неповними та суперечливими. Жодний свідок не підтвердив ані нанесення потерпілій ударів ногами, ані розповіді про поламану об потерпілу палицю. Речовий доказ дерев`яна тростина в судовому засіданні не досліджувався. Надані стороною обвинувачення висновки СМЕ та ксерокопії окремих аркушів медичної карти потерпілої є недопустимими доказами. Адже надані документи неможливо ідентифікувати, вони не відповідають вимогам щодо їх складання. Судово-медична експертиза у даній справі була проведена з порушенням закону, оскільки медична карта особи повинна зберігатися в медичному закладі і не могла потрапити до слідчого інакше, ніж шляхом отримання тимчасового доступу. На день закінчення дізнання будь-яка медична документація потерпілої в матеріалах кримінального провадження була відсутня, що з огляду на ч.12 ст.290 КПК виключає допустимість залучення як доказів самої медичної документації та висновку експерта. Рентгенівські знімки, на які йде посилання в експертизі, у матеріалах провадження відсутні. Крім того, суд фактично визнав, що вся медична документація та експертні висновки є недопустимими доказами, зазначивши, що потерпіла самостійно надала свою медичну картку експерту, що суперечить вимогам КПК. Отже, оскільки належного і допустимого доказу існування у потерпілої тілесних ушкоджень не надано, то кваліфікація дій обвинуваченого є неправильною, а його вина не доведена.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої просила апеляційну скаргу залишити без задоволення через безпідставність наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свій висновок щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Так в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено показання потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що з обвинуваченим вони раніше мешкали однією родиною до 2019 року. Після припинення шлюбних відносин він телефонував їй, вимагав повернути її особисті речі та речі, що були придбані під час спільного проживання, погрожував їй, застосовував фізичне насильство. 07 липня 2021 року приблизно об 15-16 год. ОСОБА_8 телефонував їй у стані алкогольного сп`яніння, вона заблокувала його номер. Приблизно о 17-20 год. її син ОСОБА_10 вивів на двір собаку. У 17-30 год. син зателефонував у домофон, сказав, що він у дворі, а ОСОБА_8 не пускає його до під`їзду. Вона одяглася, вибігла у двір. На дитячій площадці вона побачила, що ОСОБА_8 тримав на руках їх собаку, поводок залишався в руках сина, який стояв поруч. ОСОБА_8 почав лаятись на неї та сина. Конфлікт тривав 3-5 хвилин. Потім ОСОБА_8 кулаком правої руки замахнувся на сина, вона відштовхнула сина, тому удар прийшовся в її обличчя. Вона нахилилася, ОСОБА_8 продовжив її побиття, наносячи удари в голову. Вона побігла до під`їзду, але не встигла відчинити двері, як ОСОБА_8 наздогнав її. При цьому останній дорогою забрав палку у сусіда. Біля дверей вона повернулася до ОСОБА_8 , він почав її знову бити, бив руками та палицею. Вона присіла, закрила руками голову, палка зламалася об її спину, тоді ОСОБА_8 викинув палицю та почав бити потерпілу ногами в обличчя, зірвав ланцюжок з шиї, розбив їй ніс ногою. З носа почала текти кров. В обличчя та по ногам ОСОБА_8 бив її ногами та руками. Вона почала втрачати свідомість. Їй розповідали, що невідомий чоловік, що проходив поруч, почав відтягати ОСОБА_8 від неї. У цей час син встиг викликати поліцію та «швидку». ОСОБА_8 почув, що син викликав поліцію та втік з місця пригоди. Вцілому, він наніс їй до п`яти ударів палкою; кров з носа пішла саме після удару ногою в обличчя. Її доставили у лікарню, де надали першу допомогу. Потім вона поїхала до поліції, де надала пояснення.

Також суд цілком обґрунтовано послався у вироку на покази допитаних свідків у провадженні.

Зокрема, будучи допитаним в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_11 суду пояснив, що 07.07.2021 року він вийшов на вулицю вигуляти собаку. Біля будинку він зустрів ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він не бажав з ним спілкуватися, тому пішов на дитячий майданчик. ОСОБА_8 прослідував за ним. Він сказав йому: «Відчепись», але той почав його ображати, потім узяв на руки собаку. Він зателефонував матері. Вона спустилася і підійшла до них. ОСОБА_8 почав сваритися з матір`ю, розмова тривала приблизно хвилини. Він стояв поруч. ОСОБА_8 замахнувся на нього кулаком, мати встигла його відштовхнути, удар прийшовся їй в обличчя. Після цього обвинувачений ще наніс удари. Мати почала бігти до під`їзду, а ОСОБА_8 за нею. По дорозі обвинувачений вихопив палицю у сусіда-пенсіонера, що сидів на лавці, та почав бити матір палкою, руками та ногами. Він намагався його зупинити. Матір кричала, потім присіла, закрила руками обличчя. Від ударів палиця розламалися на дві частини і ОСОБА_8 викинув її, але продовжив наносити удари кулаками та ногами. Якийсь невідомий чоловік у синій футболці втрутився у конфлікт, намагався відштовхнути ОСОБА_8 .. У цей час він зателефонував на «102», викликав поліцію, а потім «швидку допомогу».

Свідок ОСОБА_12 надала суду пояснення про те, що ОСОБА_13 вона у вікно своєї квартири побачила, як біля самого під`їзду №4 її будинку обвинувачений бив жінку.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона мешкає на першому поверсі в одному під`їзді з потерпілою. Півроку потому вона почула якийсь галас, що перемістився до вхідних дверей під`їзду. Вона виглянула у вікно, побачила сусіда-інваліда, побачила як чоловік «загнав» жінку між трубою та стіною, тому їй погано було видно потерпілу. Чоловік бив жінку ногами. Сусід кричав на її адресу: «Віра, викликай поліцію! Він забрав у мене костиль». Вона побачила зламану палку, сусід сказав, що чоловік забрав у нього палицю. Вона вискочила на вулицю. Потерпіла сиділа на землі, закриваючись від нападника руками, і голосно кричала. ЇЇ син ОСОБА_10 кудись забіг, бо злякався. Вона бачила кров на обличчі потерпілої, тому дала їй рушничок, щоб та витерлася. Пізніш вона бачила страшні синяки на обличчі потерпілої. Чоловіка, який наносив побої, вона одразу не впізнала, він був дуже розлючений. Впізнала у ньому обвинуваченого лише тоді, коли той втікав, бо викликали поліцію.

Дослідивши і перевіривши показання учасників кримінального провадження, районний суд умотивовано визнав, що вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Покази потерпілої, свідків є послідовними, конкретними, не містять істотних суперечностей та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 08.07.2021 року з доданою фототаблицею, відповідно до якого зафіксовано місце вчинення злочину, а саме ділянки місцевості, що розташована біля входу до під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 ;

- висновком експерта №1199п від 13.07.2021 року, відповідно до якого синці на спинці носа з переходом на нижні повіки обох очей, в скроневій ділянці зліва з переходом в ліву тім`яну ділянку, над верхньою губою зліва з переходом на червону кайму верхньої губи зліва, в області лівого плечового суглобу, обох плечей, правого передпліччя, садна в області правого плеча, правого ліктьового суглобу, на основній фаланзі 1-го пальця правої кисті, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 1-3-го зубів зліва, синець з раною в правій скроневій ділянці з переходом в праву тім`яну ділянку, синець з саднами в області правого плечового суглобу у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному освідчуваною;

- висновком експерта №1309/к від 21.07.2021 року, відповідно до якої закритий осколковий перелом кісток носу, синець на спинці носу з переходом на нижні повіки обох очей, що кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці на спинці носа з переходом на нижні повіки обох очей, в скроневій ділянці зліва з переходом в ліву тім`яну ділянку, над верхньою губою зліва з переходом на червону кайму верхньої губи зліва, в області лівого плечового суглобу, обох плечей, правого передпліччя, садна в області правого плеча, правого ліктьового суглобу, на основній фаланзі 1-го пальця правої кисті, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 1-3-го зубів зліва, синець з раною в правій скроневій ділянці з переходом в праву тім`яну ділянку, синець з саднами в області правого плечового суглобу у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному обслідуваною.

- протоколом огляду від 03 серпня 2021 року з доданою фототаблицею предмету - дерев`яної палиці, що використовується як тростина під час пересування осіб похилого віку, довжиною до 90 см., яка на момент огляду зламана посередині;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 на фото впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 07.07.2021 року приблизно об 17-45 год., знаходячись біля під`їзду №4 по вул.Новгородській била жінку, завдав 3-4 удари в область голови, а потім бив ногами;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 серпня 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 на фото впізнав ОСОБА_8 як співмешканця сусідки з квартири АДРЕСА_3 , який 07.07.2021 року приблизно о 17-00 годині, знаходячись біля під`їзду №4 по вул.Новгородській, бив свою співмешканку руками (3 удари), потім бив ногами (приблизно 3 удари) по тілу, після чого схопив його тростину та вдарив її тростиною, внаслідок чого вона зламалася, після цього пішов у бік арки;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 серпня 2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 на фото впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 07.07.2021 року приблизно о 17-45 год., знаходячись біля під`їзду №4 по вул.Новгородській била жінку, яку вона також не знала, а саме наносив їй удари ногами по тілу;

- медичною картою амбулаторно хворої на ім`я ОСОБА_9 , оглянутою в судовому засіданні за клопотанням представника потерпілої.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Колегія суддів не вбачає підстав ставитися критично до показів свідка ОСОБА_11 та вважати неповними та суперечливими покази інших допитаних свідків, як того вимагав в апеляційній скарзі захисник. При цьому судова колегія виходить з того, що покази допитаних свідків не містять істотних суперечностей між собою та узгоджуються із сукупністю інших зібраних у справі доказів. Незначні розбіжності в показах допитаних свідків за жодних обставин не ставлять під сумнів правильності висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у побитті потерпілої за наведених в обвинувальному акті обставин. Адже свідки надали покази про те, що саме обвинувачений завдав тілесні ушкодження потерпілій і ці покази у сукупності з іншими дослідженими судом доказами підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

У колегії суддів як і у суду першої інстанції відсутні підстави сумніватися у тому, що син потерпілої свідок ОСОБА_11 від початку конфлікту перебував поруч з потерпілою. І хоча свідки дійсно зазначали про те, що вони не пам`ятають присутності ОСОБА_11 під час конфлікту, проте ця обставина за жодних обставин не ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_11 , адже свідки, виходячи з наданих ними показів, не виключали присутність сина потерпілої на місці події певний час. Покази свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються як з показами потерпілої, так і з усіма іншими наявними у справі доказами і не суперечать встановленим судом обставинам.

Недослідження судом речового доказу дерев`яної тростини, на що йде посилання в апеляційній скарзі, також не може позначитися на законності прийнятого судом рішення. При цьому колегія суддів виходить з того, що потерпіла зазначала про те, що обвинувачений наносив їй удари, в тому числі і палкою, яку дорогою забрав у сусіда, та яка поламалася під час нанесення їй ударів з боку обвинуваченого. Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що біля під`їзду сидів сусід чоловік похилого віку, його палиця була зламаною, при цьому частина знаходилася на землі біля потерпілої, а інша частина біля під`їзду. Дана пошкоджена тростина була добровільно видана ОСОБА_16 з поясненнями про те, що чоловік на ім`я ОСОБА_17 , який являється співмешканцем його сусідки з квартири АДРЕСА_3 поламав зазначену тростину наносячи удари, та оглянута відповідно до протоколу огляду від 03.08.2021 року. З огляду на що колегія суддів не вбачає підстав сумніватися у нанесенні потерпілій ударів саме зазначеною тростиною.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості покладених в основу обвинувального вироку висновків експерта про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки вони складені на підставі медичної документації, яка отримана органом досудового розслідування з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 86 КПК визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Підстави та критерії визнання доказів недопустимими визначено в ст. 87 КПК.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п.15 ч.1 ст.7 КПК є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1-3 ст.22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази.

За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що медична карта амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 була добровільно надана потерпілою експерту. Відтак експерт самостійно не здійснював збирання доказів, як про це стверджував в апеляційній скарзі захисник.

Отже в даному випадку необхідності у зверненні до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до медичних документів потерпілої не було, оскільки остання добровільно надала свою медичну карту, тому порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів колегією суддів не встановлено.

Відсутність в матеріалах провадження рентгенівських знімків на ім`я потерпілої не ставить під сумнів допустимість як доказу висновків експертного дослідження. При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до змісту висновку експерта №1309/к перелом носових кісток у потерпілої було виявлено саме при огляді рентгенологічного знімка на ім`я ОСОБА_18 . При цьому сторона захисту не заявляла клопотань про безпосереднє дослідження цих знімків, реалізуючи свої процесуальні права. Таким чином, процесуальні права в цій частині порушено не було.

Невідкриття медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу та в даному випадку автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування судового рішення. Адже з матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду стороні захисту були пред`явлені медичні документи, на підставі яких експертом було зроблено висновки і сторона захисту мала можливість ознайомитися із ними та висловити свої заперечення. При цьому судом було встановлено, що зміст копій сторінок медичної карти відповідає змісту висновку експерта, що, усупереч доводам апеляційної скарги, виключає сумніви у тому, що саме ця документація була надана потерпілою для проведення експертизи.

Не вбачає колегія суддів і підстав для визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи №1309/к через те, що дана експертиза була проведена з одних і тих же підстав, що і експертиза №119п, однак в постанові слідчого не зазначено про призначення саме повторної експертизи. При цьому судова колегія виходить з того, що експертиза №1309/к була призначена на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 з урахуванням проходження нею додаткових обстежень і така експертиза була проведена комісією експертів. Відтак такі доводи захисника також не впливають на допустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи №1309/к.

Решта доводів захисника також не впливає на допустимість як доказів висновків судово-медичних експертиз.

Отже докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Що стосується заперечень захисту з приводу невідповідності обвинувального акта у даному провадженні вимогам ст.291 КПК та про неконкретність висунутого обвинувачення, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. На переконання колегії суддів, в обвинувальному акті у повній відповідності до ст.291 КПК викладено фактичні обставини кримінального правопорушення і ці обставини відповідають диспозиції ч.2 ст.125 КК. Підстав вважати таке обвинувачення неконкретним чи незрозумілим колегія суддів не вбачає.

Отже, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4