Номер провадження: 11-кп/813/346/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000044 від 29 січня 2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Щорс Чернігівської області, громадянина України, непрацевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік;

- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді примусового поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, з утриманням останнього в психіатричному закладі з посиленим наглядом,

відносно якого розглядається питання про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК У країни,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року залишено без розгляду клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, 29 січня 2021 року, о 14 годині 32 хвилин, за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні, 2, ТРЦ «Сіті Центр», приміщення магазину «Сгорр», ОСОБА_9 , повторно, таємно викрав чоловічі кросівки чорного кольору (артикул № 5482D), вартістю 1 119 гривен 20 копійок, чим завдав ДП «ЛПП У країна» АТ «ЛПП» матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Згідно із висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №497, ОСОБА_9 у період, який відноситься до здійснення інкримінованого йому діяння, виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді: «Психотичного шизофреноподібного розладу, внаслідок вживання психоактивних речовин», внаслідок чого не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час підозрюваний ОСОБА_9 виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді: «Психотичного шизофреноподібного розладу, внаслідок вживання психоактивних речовин» та за своїм психічним станом підозрюваний ОСОБА_9 не здатний розуміти значення кримінального судочинства свого процесуального положення, не здатний до дій, спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав і обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції прокурор Київської окружної прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та повернути клопотання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що судовий розгляд проведено неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції не оцінив зібрані докази та дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність елементів складу суспільно-небезпечного діяння, інкримінованого ОСОБА_9 .

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду даного клопотання, оскільки не перейшов до стадії дослідження доказів, зокрема, не дослідив судово-психіатричну експертизу № 497, та одразу видалився до нарадчої кімнати.

Крім того, на думку прокурора, суд першої інстанції мав забезпечити безпосередню участь ОСОБА_9 у судових засідання.

Крім того, суд першої інстанції прийняв рішення, яке не передбачене кримінально-процесуальним законом, оскільки за результатами розгляду клопотання залишив його без розгляду.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_8 та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказував на те, що суд першої інстанції не оцінив зібрані докази та дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність елементів складу суспільно-небезпечного діяння, інкримінованого ОСОБА_9 .

Так, відповідно до ч.1 ст.512 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Апеляційний суд зазначає про те, що особливістю кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове проведення психіатричної експертизи, про що йдеться у ст.509 КПК України. Така експертиза проводиться згідно «Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.18 р. № 865). На важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу і Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява №28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта.».

Як убачається з журналу судового засідання, після проголошення клопотання прокурором у судовому засіданні та, дізнавшись думку захисника з вказаного питання, суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати, тобто, не переходячи до дослідження доказів, не досліджуючи судово-психіатричну експертизу №497, проведену відносно ОСОБА_9 , про яку вказано у клопотанні слідчого.

При цьому, суд першої інстанції при постановленні ухвали взяв до уваги той факт, що 08.10.2021 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_9 вже застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, з утриманням останнього в психіатричному закладі із посиленим наглядом, а саме: Миколаївська обласна психіатрична лікарня №2, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєверна, буд.№14. А тому, як на думку захисника підозрюваного та суду, недоцільно повторне обрання відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до ч.3 ст.503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не оцінивши зібрані докази, дійшов передчасних висновків про недоведеність елементів складу суспільно-небезпечного діяння в діях ОСОБА_9 та постановив ухвалу, якою фактично не розглянув клопотання слідчого, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та допустив неповноту судового розгляду, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.512 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Однак, відповідно до резолютивної частини оскарженої ухвали, суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції прийняв рішення за результатами розгляду клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру, яке не передбачене кримінально-процесуальним законом.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав забезпечити безпосередню участь ОСОБА_9 у судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Апеляційний суд зазначає, що, з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали ( позиція Верховного Суду, викладена по справі № 234/18511/18 від 06.02.20 р.). Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї ПЗМХ ( ч. 3 ст.503 КПК України).

Специфікою правового статусу неосудної особи, як учасника кримінального провадження є надання їй додаткових процесуальних гарантій, що закріплено у ч. 2 ст. 10 КПК України.

Відповідно до положень ст.42, 506 КПК України, убачається, що для особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, винятками з переліку прав, передбачених ст. 42 КПК України для підозрюваних, обвинувачених, може стати лише змога безпосередньої участі у проведенні процесуальних дій та у судовому розгляді справи, що і знайшло відображення у ч. 1 ст. 512 КПК України.

Так, частиною 1 ст. 512 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Стосовно обов`язкової участі у справах про застосування примусових заходів медичного характеру законного представника висловлювався Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 320/2609/16-к від 9 липня 2019 року), де суд звернув увагу на те, що відповідно до частини 1 ст. 44 КПК законний представник залучається, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітнім або особа, визнана у встановленому законом порядку обмежено дієздатною.

Як зазначено в п.10 Постанови Пленуму №7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»: «З урахуванням положень ст. 419 КПК, статей З, 25 Закону N 1489-ІІІ, а також п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 р. N 46/119 "Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" (далі - Резолюція), якими передбачено, що пацієнт і його представник мають право бути присутніми на будь-якому слуханні, брати в ньому участь та бути вислуханими, суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою».

Апеляційний суд зазначає, що матеріали провадження не місять жодних відомостей про те, що суд першої інстанції здійснював спроби забезпечити участь ОСОБА_9 під час судового розгляду клопотання про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, чи отримати його письмову відмову у разі його небажання бути присутнім у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, а також неповнота судового розгляду, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 року у справі №728/2724/16-к зробила висновок про те, що, перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону і призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, повинен указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність чи призначення того чи іншого покарання, як на додаткову підставу для скасування судового рішення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно з`ясовати такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення ОСОБА_9 ; 3) чи вчинив ОСОБА_9 суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворів ОСОБА_9 після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які, а також дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке передбачене кримінальним процесуальним законом за результатами розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, при цьому неухильно керуючись вимогами КПК України, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року, якою залишено клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000044 від 29 січня 2021 року, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4