01 грудня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
05.10.2019 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Sкоdа Fаbіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині проспекту Соборного зі сторони вулиці Сталеварів в напрямку вулиці Лермонтова в місті Запоріжжі. При цьому, в якості пасажирів, в салоні автомобілю «Sкоdа Fаbіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На регульованому світлофором перехресті проспекту Соборного та площі Маяковського, водій ОСОБА_5 на дозволений сигнал світлофора почав виконувати маневр повороту ліворуч, а саме на проїзну частину площі Маяковського.
В цей час, на регульований світлофором пішохідний перехід, який розташований в районі будинку АДРЕСА_3 та позначений дорожньою розміткою - 1.14.2 (регульований пішохідний перехід), на дозволений сигнал світлофора, вийшли пішоходи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які почали перетинати проїзну частину площі Маяковського, зліва-направо відносно руху автомобіля «Sкоdа Fаbіа».
Повертаючи ліворуч на проїзну частину площі Маяковського, водій ОСОБА_5 , наближаючись до вищевказаного регульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохідний перехід та пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які рухалися по ньому, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останнім, виїхав на пішохідний перехід та скоїв передньою частиною кузова автомобіля наїзд на пішоходів.
Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги пп. 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
- п. 16.2.: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку»;
- п. 18.2: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пп. 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю: «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-776 від 25.11.2019, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової медичної експертизи № 971 від 06.11.2019, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
«Садна слідом загоєння якого була виявлена рожева ділянка на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, що кваліфікуються як легке тілесне ушкодження».
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової медичної експертизи № 980 від 07.11.2019, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
«Закритого вдавленого перелому головки лівої променевої кістки без зміщення кісткових відламків, садно по задній поверхні лівого ліктьового суглобу у ОСОБА_11 кваліфікується як ушкодження середнього тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Наскрізна рана нижньої губи ліворуч; відкол ріжучого краю 21 зуба на 1/3 (1-й зуб верхньої щелепи ліворуч) з наступною композитною реставрацією 21 зуба; струс головного мозку, синець з набряком м`яких тканин в лівій навколоочній ділянці; садно в ділянці лівої щоки; вогнище забою головного мозку в правій верхній ніжці мозочка у ОСОБА_11 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної події».
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, що за ознаками кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав.
Разом з тим, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав вказане клопотання захисника, просив закрити кримінальне провадження з підстав передбачених ст. 49 КК України.
Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання та звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності.
Представник потерпілої просив вирішити вказане питання на розсуд суду.
Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 286 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у п. 1 Постанови „Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
Як вбачається з обвинувального акту, за даними органу досудового розслідування кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 було вчинено 05.10.2019 року.
При цьому слід зазначити, що в силу ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права та підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, враховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , минуло три роки (тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності), суд за наявності згоди ОСОБА_5 , приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Зокрема, положеннями ст. 285 КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
Отже, обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.
В даному випадку обвинувачений ОСОБА_5 скористався свої правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення, суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.
Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_11 було пред`явлено цивільний позов, який уточнювався під час судового розгляду справи, про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.
За приписом частин 1 і 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати та на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що лише при ухвалені обвинувального вироку, постановлені ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи, що по кримінальному провадженню не ухвалюється обвинувальний вирок і з огляду на вимоги ч.ч. 1 і 2 ст.124, ч. 1 ст.129 КПК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, суд залишає без розгляду.
З таким позовом потерпіла вправі звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 129, 284, 286, 369 КПК України, суд
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 , ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_11 , що з таким позовом потерпіла вправі звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевським районний суд м. Запоріжжя протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 05.12.2022 року о 12-50 год.

Суддя ОСОБА_1