КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

адвокат ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0007615 від 15.12.2020, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, яке було вилучено 17.08.2022 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Apple Iphone 6S(0682) model 1687, IMEI НОМЕР_1 .
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини,що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 .

Апелянт вказує на те, що майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні органу досудового розслідування відсутнє обґрунтування накладення арешту на майно. Апелянт додає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно винесена без належного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що саме мобільний телефон має важливе доказове значення для кримінального провадження, а саме було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0007615.

Крім того апелянт звертає увагу на ту обставину, що вищезазначений мобільний телефон належить ОСОБА_6 , яка не є учасником даного кримінального провадження та взагалі не має жодного процесуального статусу. Окрім того вказує апелянт на те, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував положення ст.168 КПК України, та не звернув увагу на те, що слідчим суддею органу досудового розслідування дозвіл на вилучення мобільного телефону не надавався.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_5 , який просив задовольнити апеляційні вимоги в повному обсязі, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП в місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007615 від 15.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, щодо обставин заволодіння групою осіб за попередньою змовою нерухомим майном, шляхом обману із підробленням та використанням підроблених офіційних документів.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Apple Iphone 6S(0682) model 1687, IMEI НОМЕР_1 з метою його збереження.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.
Що стосується доводів апелянта про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна розглянуто без додержання вимог ст.168 КПК України і тимчасово вилучене майно підлягало поверненню, то вони не заслуговують на увагу колегія суддів, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на вищезазначене майно дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. При цьому колегія суддів зважує увагу на тому, що постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 вилучений мобільний телефон 17.08.2022 року визнано речовим доказом, а 19.08.2022 року по вилученому мобільному телефону призначено комп`ютерну технічну експертизу, для встановлення обставин у кримінальному провадженні, та ряду осіб повідомлено про підозру, зокрема ОСОБА_10 .

Твердження сторони захисту належності вказаного мобільного телефону ОСОБА_6 не є слушними, оскільки апелянтом ні до апеляційної скарги, ні в суді апеляційної інстанції не були долучені докази, які б вказували набуття саме ОСОБА_6 мобільного телефону.

Не підтвердив апелянт належними доказами обставин, за якими він вважає що дане майно не стосується кримінального провадження, яке розслідується.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, яке було вилучено 17.08.2022 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Apple Iphone 6S(0682) model 1687, IMEI НОМЕР_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3562/20222

Єдиний унікальний номер 761/16583/21

Доповідач: ОСОБА_1