ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17882/21

Провадження № 11-кп/4820/365/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою, дію обраного під час досудового розслідування у кримінальному провадженню № 1-кп/686/1318/21 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 255-1 КК України ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено по 18 травня 2023 року включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що у даному кримінальному провадженні наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КГІК України, що дає підстави продовжити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, суд не вбачає.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора від 04.01.2023 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту поєднаний із обов`язком носити електронний засіб контролю та прикладенням зусиль до пошуку роботи.

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та з огляду на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд не прийняв до уваги і не вказав у рішенні чому докази, додані стороною захисту, а саме копія трудової книжки ОСОБА_6 , відомості про постійне місце роботи його дружини та документи відносно батьків ОСОБА_6 , які є пенсіонерами, а мати інвалідом та потребує стороннього догляду, не можуть бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з обмеженням волі.

Крім того, на думку апелянта, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу не містить жодних даних, які б виправдовували тримання під вартою ОСОБА_6 , а прокурор не довів ризики можливого впливу на свідків, переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Також прокурор у даному клопотанні не розглядає застосування іншого виду запобіжного заходу, не заперечує проти такого і не наводить жодного доказу, які б виправдовували подальше тримання під вартою ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, із посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги, та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.

Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також обставини визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що він обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, які за своїм характером становлять особливу суспільну небезпеку, зокрема санкція ч. 1 ст. 255-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна, та те, що наявність ризиків, на підставі яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, йому було обрано, не зменшились, а відтак відсутні підстави для зміни на інший більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд не врахував наявність відомостей щодо обвинуваченого, а саме: копії трудової книжки ОСОБА_6 , відомості про постійне місце роботи його дружини та документи щодо його батьків, які є пенсіонерами, що мати його інвалідом та потребує стороннього догляду, не є визначальними при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, оскільки враховуються всі обставини, визначені ст.178 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що прокурор не довів, що існують зазначені у клопотанні ризики можливого впливу на свідків, переховування від суду та продовження злочинної діяльності, є безпідставними, так як в зазначеному клопотанні вірно вказано, що наявність встановлених ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилась, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків під час подальшого судового розгляду справи по суті обвинувачення.

Твердження сторони захисту про те, що прокурор у клопотанні не розглядає застосування іншого виду запобіжного заходу, не заперечує проти такого і не наводить жодного доказу, які б виправдовували подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків, під час подальшого судового розгляду справи по суті обвинувачення.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують таке рішення місцевого суду, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, які були враховані при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 п. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, до 18 травня 2023 року, включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3