Справа № 182/4433/22
Провадження № 1-кс/0182/1060/2022
У Х В А Л А
Іменем України
01.12.2022 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001212, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 і яким керувала ОСОБА_6 . Арешт необхідний з метою збереження мопеда як речового доказу та забезпечення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, зокрема для проведення відповідних судових експертиз.

В клопотанні зазначено, що 13.11.2022 р. приблизно о 15.00 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 по вул. Сагайдачного у напрямку вул. Весела на передньому пасажирському сидінні якого знаходилась ОСОБА_7 , втратила контроль над керуванням, внаслідок чого виїхала на узбіччя вліво, де зіткнулась з деревом. Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_8 отримала тілесне ушкодження у вигляді вивиху кульшового суглобу.

13.11.2021 проведено огляд автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , на якому виявлено механічні пошкодження у вигляді пошкодження переднього бамперу, переднього капоту, передньої решітки радіатора. Автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 після огляду вилучено та поміщено на майданчик для тимчасово вилученого транспортних засобів по кримінальному провадженню.

14.11.2022 року за даним фактом розпочато кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001212 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України. Автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 визнаний постановою слідчого від 14.11.2022 р. речовим доказом.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та зазначив, що вилучений мопед має суттєве значення під час розслідування даного кримінального правопорушення, він є речовим доказом. Крім того, мопед необхідний для забезпечення проведення експертизи його технічного стану, транспортно-трасологічної експертизи, інших експертиз в яких виникне потреба а також для проведення слідчих дій.

Власник майна - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення слухання справи не надав.

Від адвоката ОСОБА_9 який є представником зацікавленої особи - ОСОБА_6 надав на адресу суду заперечення, зазначивши, що ОСОБА_6 є фактичним користувачем транспортного засобу і заперечує проти накладення арешту, оскільки підозру у кримінальному провадженні не оголошено жодній особі, потерпілою у проваджені є ОСОБА_7 , яка є подругою ОСОБА_6 , з якою питання відшкодування завданої шкоди вирішено, про що останньою надано розписку (копія додається), в якій зазначено, що ОСОБА_7 претензій до ОСОБА_6 немає. Просили відмовити в накладенні арешту на транспортний засіб та повернути автомобіль ОСОБА_6 .
Як вбачається з наданих суду матеріалів, під час огляду місця події ДТП вилучений автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , який має механічні пошкодження, усунення яких перешкоджають його подальшій експлуатації і усунення яких неможливо до проведення експертиз

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 частини другої ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, речових доказів.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям , зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст. 170 КПК України).

Так, за приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить в тому числі арешт майна, застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 4) можливість спеціальної конфіскації майна; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого і третіх осіб.

В разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує наймеш обтяжливий спосіб арешту майна.

Будь-яке втручання з боку представників влади в безперешкодне користування особою своїм майном повинне бути «законним». Представники органів державної влади мають право контролювати використання майна лише на підставі законів. Таке втручання має бути законним і не свавільним («Фрізен гроти Російської Федерації» від 24 березня 2005 р., «Бакланов проти Російської Федерації» від 09 червня 1905 р., «Коновалов проти Російської Федерації» від 24 травня 2007 р. та н.). У справі «Ісмаілов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня/2008 р.) ЄСПЛ встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі.
Слідчий суддя вважає доведеним ту обставину, що злочин був вчинений і є обґрунтовані підстави вважати, що вилучений під час огляду автомобіль є доказом такого злочину, який відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки цей доказ зберіг на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.
Об`єктивно існує загроза приховування, перетворення речового доказу, оскільки на сьогодні не проведенні всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження зазначеного транспортного засобу, а фактичний власник вилученого транспортного засобу є безпосереднім учасником ДТП може у будь-який час знищити сліди злочину.
Отже матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і інтереси власника та володільця цього майна та не матиме наслідків, оскільки проведення експертних досліджень безпосереднього потрібен вказаний транспортний засіб та арешт майна носить тимчасовий характер.

Тому, з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання приховуванню, перетворенню, відчуженню автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , на нього необхідно накласти арешт, шляхом заборони відчуження і розпорядження.

Відповідно до ст. 100 КПК України на стадії до судового розслідування зберігання речових доказів, які вилучені слідчим прокурором, здійснюється стороною обвинувачення у порядку встановленому КМУ, але передача речових доказів на відповідальне зберігання власнику, не суперечить встановленому порядку.

Таким чином клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 і фактично перебуває в користуванні ОСОБА_6 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження.

Автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , передати на відповідальне зберігання особі, у якої його вилучено.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1