Справа № 638/8562/21
Провадження № 1-кп/638/755/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000264 від 06 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 березня 2021 року в період часу з 04 год 00 хв до 04 год 30 хв, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, що виникли під час конфлікту з колишньою дівчиною ОСОБА_6 , побачив сплячого на дивані ОСОБА_7 та, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс близько дванадцяти ударів руками по голові та обличчі. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 стягнув з дивану потерпілого ОСОБА_7 та ногами наніс не менше 11 ударів по голові потерпілого. У результаті чого ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма кісток лицьового черепу у вигляді лівостороннього ангулярного перелому нижньої щелепи та кісток носу, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-528/21 від 12 травня 2021 року, відноситься до середніх за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, та не є не безпечними для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), забійна рана, синці, садно викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-528/21 від 12.05.2021 відноситься до легких за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що дійсно 21 березня 2021 року в період часу з 04 год 00 хв до 04 год 30 хв він побачив у квартирі, в якій проживав разом з ОСОБА_6 , потерпілого, який в цей час спав на ліжку. З потерпілим він не був знайомий. На ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків у нього виник намір на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс йому удари руками по голові та обличчі, потім стягнув його з дивану та наніс удари ногами. Скільки ударів точно наніс обвинувачений не пам`ятає, однак впевнений, що їх було завдано менше, ніж зазначено в обвинувальному акті. З тим, що внаслідок його дій заподіяно ОСОБА_7 зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження та їх тяжкість погоджується. Додав, що після вчинення правопорушення намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду шляхом здійснення поштового переказу, однак останній грошовий переказ не отримав. Крім того, зі слів обвинуваченого, він пропонував потерпілому в позасудовому порядку відшкодувати завдану шкоду у розмірі 3000 доларів США, однак останній на пропозицію відповів відмовою.

Незважаючи на часткове невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідка ОСОБА_6 , які були допитані під час судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів, речових доказів та висновком судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні.

Так, під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 надав показання, що 20 березня 2021 року був вихідний день і він відпочивав з друзями з розважальному закладі, де вживав алкогольні напої. Там він побачив знайомого ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . О першій ночі, виходячи із закладу, побачив ОСОБА_6 . Зазначає, що близьких стосунків з нею мав, вони бачилися не частіше ніж 1 раз на півроку. Після цього вони поїхали до її будинку і далі пішли до неї додому, де лягли спати в різних кімнатах. ОСОБА_6 не повідомляла потерпілому, що проживає разом з ОСОБА_4 . В подальшому потерпілий прокинувся від завданих ударів, які наносив ОСОБА_4 . Бив в основному по голові. Зазначив, що перших ударів не пам`ятає, декілька ударів в голову і по тулубу пам`ятає, на його думку було завдано до 10 ударів, доки він спав. Після цього, ОСОБА_4 покинув квартиру. Потерпілий не знав ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, доки не звернувся за медичною допомогою у приватну клініку (стоматологічне відділення). Внаслідок отриманих травм тиждень перебував на стаціонарному лікуванні. Обвинувачений матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, запропонована ним грошова компенсація у розмірі 21500 грн не могла компенсувати ані матеріальну, ані моральну шкоду, обвинувачений за вчинене попросив вибачення.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_6 надала показання, що у жовтні 2020 року познайомилась з ОСОБА_4 , спільно мешкали до Нового Року, потім зустрічалися і на початку березня 2021 року стосунки було закінчено. 20 березня 2021 року відпочивала в розважальному закладі, куди пішла разом з ОСОБА_4 . Там вживала алкогольні напої. Під час спільного відпочину у неї стався конфлікт з ОСОБА_4 . Також в цьому закладі вона зустріла знайомого ОСОБА_7 , з яким вони в подальшому поїхали до неї додому і вона залишила його у себе вдома. Лягли спати по різних кімнатах. О 04 годині ранку відкрила двері тамбуру, де побачила ОСОБА_4 , після чого останній зайшов до квартири, почав громити техніку, посуд, і побачивши сплячого на дивані ОСОБА_7 , стягнув його з дивану та почав наносити йому удари по обличчю та тулубу руками і ногами. Їй здалося, що ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння. Приблизно о 05 годині покинув помешкання. На даний час спілкується з ОСОБА_4 за допомогою смс-повідомлень, підстав для обмови ОСОБА_4 не має.

Висновком експерта № 09-528/21 від 12 травня 2021 року, складеного за результатами судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні, підтверджується, що у ОСОБА_7 , 1992 року народження, мали місце наступні тілесні ушкодження: - закрита тупа травма кісток лицьового черепу у вигляді лівостороннього ангулярного перелому нижньої щелепи та кісток носу; - забійна рана на слизовій оболонці лівої щоки напроти 38 зуба; - синці в навколоочних ділянках, в ділянці лівої скроні, на шкірі правої щоки біля крила носу, в лобній ділянці ліворуч, на передній поверхні правої половини груді по середньо-ключичній лінії в проекції 3-4 ребер, в правій підключичній ділянці біля акроміального кінця; - садно на спинці носу по всіх поверхні і доходячи до міжбрівної ділянки.

Ці ушкодження утворилися: 1) закрита тупа травма кісток лицьового черепу у вигляді лівостороннього ангулярного перелому нижньої щелепи та кісток носу від ударної травматичної дії тупих твердих предметів; 2) забійна рана та синці за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком садна, яке утворилося за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані протягом 1-2 доби до моменту первинного огляду, який проводився 22 березня 2021 року.

За ступенем тяжкості закрита тупа травма кісток лицьового черепу у вигляді лівостороннього ангулярного перелому нижньої щелепи та кісток носу не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості (згідно п.п. 2.2.1.«а», «б», «в», 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Забійна рана, синці, садно викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості. Суд не вбачає підстав для неврахування того чи іншого доказу, оскільки їх достовірність та об`єктивність у суду сумніву не викликає, вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вищевказані докази.

До показань обвинуваченого щодо кількості нанесених ударів суд ставиться критично, оскільки вони не стосуються ані протиправності вчиненого ним діяння, ані суспільно-небезпечних наслідків, враховуючи, що обвинувачений тяжкість і характер тілесних ушкоджень не заперечував, ані причинно-наслідковий зв`язок між діями і наслідками, який також був у повному обсязі визнаний обвинуваченим та на наявність якого вказують досліджені в судовому засіданні докази.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту про наявність такої обставини, як щире каяття ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 листопада 2021 року у справі №199/6365/19, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, всупереч викладеному ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до скоєного, який вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, проти цивільного позову потерпілого заперечував, незважаючи на визнання того, що внаслідок саме дій обвинуваченого потерпілому спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Так само матеріали кримінального провадження не містять відображення щирого каяття обвинуваченого, доказів вчинення конкретних дій, які би про це свідчили. Зазначені в сукупності обставини, навіть з урахуванням спроби обвинуваченого відшкодувати ОСОБА_7 шкоду, завдану злочинними діями ОСОБА_4 , розмір якої був визначений обвинуваченим на власний розсуд у сумі 21500 грн, тоді як цивільний позов заявлено у розмірі 300000 грн, не свідчать про те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та має постійне місце проживання, неодружений, дітей на утриманні не має.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є умисним нетяжким злочином, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, позицію сторони обвинувачення, яка вважала за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, та враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд вважає необхідним застосувати покарання у виді позбавлення волі в ч. 1 ст. 122 КК України, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, приймаючи до уваги то факт, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по справі відсутні обставини, які обтяжують покарання суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього можливо застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи по суті цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди на суму 300000 грн, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд враховує, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 було спричинено моральну шкоду, розмір та наявність якої обґрунтовується високим ступенем душевних страждань та переживань, що виникли внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Так, потерпілий ОСОБА_7 зазнав тілесних ушкоджень, а саме: закрита тупа травма кісток лицьового черепу у вигляді лівостороннього ангулярного перелому нижньої щелепи та кісток носу, забійна рана, синці та садно, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, яка проведена у кримінальному провадженні.

Внаслідок завданих травм потерпілий був змушений пережити емоційну напруженість, було порушено його життєві плани та змінився звичайний життєвий устрій. Потерпілий змушений був перебувати у лікарняному закладі, обмежений у споживанні їжі, так як у ротовій порожнині були встановлені спеціальні прилади, які не дозволяли взагалі сприймати їжу. За результатами виписки потерпілий п`ять тижнів був змушений носити відповідні «шини» в порожнині рота, кожні три дні відвідувати лікаря з метою огляду, та витратив значну суму власних грошових коштів на придбання ліків, проведення аналізів та оплати послуг лікарів.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , характер отриманих ним травм, які відносяться до легких та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, приймаючи до уваги вимушені зміни в його життєвих стосунках та порушення звичайного укладу його життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 спричинена моральна шкода, розмір якої оцінюється судом в 100000 грн.

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 5, 349, 373-374, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановити випробувальний строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1