Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/651/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000241 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Маловисківського районного суд Кіровоградської області від 04 жовтня 2022 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянин України, з повною вищою освітою, офіційно не працюючий, не одружений, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та зобов`язано: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6830 (шість тисяч вісімсот тридцять) гривень у відшкодування витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких обставин.
30 квітня 2018 року близько 23 години 30 хвилин в смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області водій ОСОБА_8 керував технічно справним транспортним засобом мотоциклом марки "ІЖ Юпітер 5К", реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозив пасажира потерпілу ОСОБА_9 та здійснював рух по вул. Промисловій (колишня Постишева) зі сторони вул. Смілянської зі швидкістю більш як 63 км/год., що перевищує максимально допустиму дозволену швидкість в населених пунктах 50 км/год.
Наближаючись до перехрестя вулиць Промислова (колишня Постишева) та Тишківська (колишня Урицького) в смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, з перевищенням дозволеної швидкості в населеному пункті, а саме більш як 63 км/год., водій мотоцикла ОСОБА_8 грубо порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:
пункт 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;
пункт 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
пункт 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
пункт 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
пункт 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
У цей час на перехрестя вулиць Промислова (колишня Постишева) та Тишківська (колишня Урицького) в смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області виїхав мопед марки "ALPHA DR 48Q-1", без реєстраційного номеру, яким керував водій ОСОБА_10 , що здійснив поворот ліворуч на вулицю Промислова, завершив маневр, зайняв крайнє праве положення на проїзній частині та продовжив рух у напрямку вул. Смілянської, виїхавши за межі перехрестя.
У свою чергу водій ОСОБА_8 , рухаючись транспортним засобом, на якому перевозив пасажира ОСОБА_9 , свідомо перевищив дозволену швидкості руху в населеному пункті, чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом.
Наближаючись до зазначеного перехрестя, водій ОСОБА_8 невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у виїзді на перехрестя іншого транспортного засобу, що завершив поворот ліворуч та минув межі перехрестя, змінив без нагальної потреби напрям руху транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з мопедом марки "ALPHA DR 48Q-1", без реєстраційного номеру, яким керував водій ОСОБА_10 .
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки "ІЖ Юпітер 5К", реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, рани, гематоми, садна голови, садна та гематоми тулубу, кінцівок, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а водій мопеда марки "ALPHA DR 48Q-1", без реєстраційного номеру, потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку, перелому лівої тім`яної та лівої скроневої кісток, крововиливу над тверду мозкову оболонку, гематоми, садна обличчя, голови зліва, перелому виличної кістки зліва, множинних саден тулубу, кінцівок, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки без застосування положень ст. 75, 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 682/956/17 зазначає, що справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Так, судом першої інстанції не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини та вирок не містить переконливого обґрунтування щодо можливості призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із одночасним застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Згідно вироку на обґрунтування можливості застосування положень ст. 75 КК в України вказано, що судом прийнято до уваги думку потерпілої ОСОБА_9 , яка не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, однак чомусь взагалі не зазначено позицію іншого потерпілого ОСОБА_10 , який отримав в результаті пригоди тяжкі тілесні ушкодження.
Також, судом призначаючи покарання, не у повному обсязі врахував особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого. Так ОСОБА_8 , не дивлячись на наявність беззаперечних доказів, упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду не визнавав своєї вини, а лише намагався перекласти провину на іншого учасника пригоди, а саме потерпілого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ,які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши письмове заперечення, та просили вирок районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК Україниу колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого при призначенні покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинив необережний злочин, який віднесено законом до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, не працює, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України.
Зокрема, районним судом не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення ні під час досудового розслідування ні в суді першої інстанції не визнав, намагався перекласти провину на іншого учасника пригоди, а саме потерпілого ОСОБА_10 , відсутність жодних обставин, які пом`якшують покарання.
Також, без належної оцінки суду першої інстанції залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, інші дані про особу ОСОБА_8 котрий офіційно не працює, об`єктивних даних що працює не офіційно суду апеляційної інстанції не надавв ході досудового розслідування та під час судового розгляду вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, категорично заперечив.

Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, рани, гематоми, садна голови, садна та гематоми тулубу, кінцівок, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а водій мопеда марки "ALPHA DR 48Q-1", без реєстраційного номеру, потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку, перелому лівої тім`яної та лівої скроневої кісток, крововиливу над тверду мозкову оболонку, гематоми, садна обличчя, голови зліва, перелому виличної кістки зліва, множинних саден тулубу, кінцівок, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
В той же час, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_8 намагався відшкодувати шкоду.
При цьому, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що ОСОБА_10 порушив вимоги Правил дорожнього руху, як підстава для застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки вироком суду та безпосередньо дослідженими наявними доказами у матеріалах справи судом чітко встановлено, що безпосередньо дії водія ОСОБА_8 перебувають у причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.
Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

В даному випадку суд першої інстанції мотивуючи необхідність призначення ОСОБА_8 покарання майже мінімальне передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України належним чином не мотивував висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
А тому, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано особу ОСОБА_8 ,який ні під час досудового розслідування ні в суді першої інстанції не визнав, намагався перекласти провину на іншого учасника пригоди, а саме потерпілого ОСОБА_10 . Перебування потерпілого ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння не може бути враховано судом, оскільки вказаний факт не перебуває у прямому причинному зв`язку із скоєною ДТП.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Зокрема, районним судом не в повній мірі було враховано поведінку ОСОБА_8 , який під час досудового розслідування вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав, під час судового розгляду в суді першої інстанції не визнав себе винуватим за інкримінованим йому злочином, намагався перекласти вину на потерпілого
Також ОСОБА_8 не вибачився перед потерпілими, намагався зменшити свою відповідальність за вчинене та спростувати причетність до вчиненого.

Отже, дії ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду не були спрямовані на визнання своєї вини, надання правдивих показань, висловлення щирого жалю про вчинене, негативної оцінки злочину.
Необхідно зазначити про те, що без належної оцінки суду першої інстанції залишилися обставина, що ОСОБА_8 ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції послідовно не визнавав провину.
За таких підстав, визнання вини та щире каяття лише в суді апеляційної інстанції колегія суддів визнає лише намаганням пом`якшити покарання в суді апеляційної інстанції.

Також, суд не враховує в якості пом`якшуючої відповідальності перебування на утриманні мати інваліда 3 групи, оскільки мати має інших утриманців, оскільки проживає разом за батьком.
За таких підстав доводи прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не врахував те, що обвинувачений не моє жодних обставин, які пом`якшують покарання, намагався ввести суд в оману щодо дійсних обставин кримінального правопорушення, маючи на меті уникнення достатнього для виправлення та справедливого покарання.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так,обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка не наполягала на суворому покарання, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, те що він вину не визнав, намагався ввести суд в оману щодо дійсних обставин кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_8 , як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_8 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково - постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір основного покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Маловисківського районного суд Кіровоградської області від 04 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, тобто з 12 грудня 2022 року.

В решті вирок Маловисківського районного суд Кіровоградської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4