Номер провадження: 11-сс/813/1717/22
Справа № 504/3667/22 1-кс/504/452/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000921 від 02 червня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 189; ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року задоволено клопотання Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та до ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 189; ч.2 ст. 146; ч.2 ст. 189; ч.2 ст. 189 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визнання альтернативи (застави) до підозрюваному ОСОБА_9 , застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, на альтернативний заставу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що:

1)Вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням правил територіальної підсудності та вимог кримінального процесуального закону, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося СВ ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, який перебуває в межах територіальної юрисдикції Южного міського суду Одеської області.

2)Слідчий суддя не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

3)Також захисник вважає передчасними висновки слідчого судді про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органу досудового розслідування та суду.

4)Крім того, підозрюваний є громадянином Вірменії, одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має місце реєстрації та проживання на території України.

5)Суд не надав належної оцінки доводам захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного і про те, що в умовах слідчого ізолятору він позбавлений можливості отримувати медичну допомогу.

6)Жодні ризики, передбачені ст.177 КПК України слідчим та прокурором не доведені.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

В умовах введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану забезпечити доставку в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_9 не представилось можливим.

Між тим, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не зверталася до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні, шляхом проведення відеоконференції.

За таких обставин апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без участі обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2022 року під час підготовчого судового засідання строк тримання ОСОБА_9 під вартою продовжено до 27.11.2022 року включно.

При цьому ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 17.11.2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні повернутий прокурору.

Захисник, у своїй апеляційній скарзі вказувала на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням правил територіальної підсудності та вимог кримінального процесуального закону, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося СВ ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, який перебуває в межах територіальної юрисдикції Южного міського суду Одеської області.

Так, відповідно до Глави 24 КПК України досудове розслідування завершується в тому числі складанням обвинувального акту.

З передачею обвинувального акта до суду відбувається трансформація процесуального статусу особи, притягнутої до кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 42 КПК України, особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, визнається обвинуваченим (підсудним).

Таким чином, повноваження органу досудового розслідування, в даному випадку ВП № 4 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області припинені із складанням обвинувального акту (завершенням досудового розслідування).

Відповідно до пункту 16 частини 2 статті 36 КПК України виключно прокурору надано право на підтримання державного обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, після завершення досудового розслідування процесуальні повноваження щодо руху обвинувального акту в межах кримінального провадження належать прокурору.

Відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2022 обвинувальний акт у кримінальному провадженні повернутий прокурору. В цьому ж підготовчому засіданні суд обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави.

Тобто, запобіжний захід обраний на стадії підготовчого засідання, а обвинувальний акт повернутий прокурору, однак це не свідчить про відновлення стадії досудового розслідування, а також переходу суду на стадію судового розгляду безпосередньо, а тому прокурор в межах своєї територіальної юрисдикції має право на звернення до відповідного слідчого судді.

Доброславська окружна прокуратура Одеської області перебуває в межах юрисдикції Комінтернівського районного суду Одеської області.

Окрім того, повернення судом обвинувального акта є фактичним поворотом кримінального провадження з судової стадії на етап, який у КПК України жодним чином нормативно не регламентований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що при такій ситуації, коли обвинувальний акт повернутий прокурору, суд не має повноважень на вирішення питань, пов`язаних з запобіжним заходом. Ці повноваження з огляду на п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України належать слідчому судді, оскільки це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого правопорушення, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

З огляду на те, що, на теперішній час, відносно ОСОБА_9 складений обвинувальний акт, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення по суті.

Так, оскарженою ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 189; ч.2 ст. 146; ч.2 ст. 189; ч.2 ст. 189 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави, оскільки слідчий суддя дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду підтверджується також тим, що ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_9 місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжити злочинну діяльність та вчиняти корисливі злочини проти власності.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а саме: що він, за попередньою змовою групою осіб вимагав від потерпілого неіснуючої матеріальної заборгованості та в подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, разом з ОСОБА_10 ОСОБА_11 , та ОСОБА_11 , завдали кілька ударів потерпілому в різні частини тіла, після чого, із застосуванням фізичного насильства, помістили його до багажного відділення автомобіля.

Аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останній може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

З цих підстав, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику незаконного тиску обвинуваченим на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_9 мав можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості свідків, потерпілого, зокрема, їхні адреси проживання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та підтверджують наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність строку тримання під вартою ОСОБА_9 є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, на думку апеляційного суду, не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказувала на те, що суд не врахував незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 .

В свою чергу апеляційний суд зазначає про те, що захисником не додано до апеляційної скарги доказів того, що ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує не може бути надана в медичній частині ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Також не надано доказів незадовільного стану здоров`я ОСОБА_9 , який на теперішній час унеможливлює його перебування під вартою.

Разом з тим, як убачається з резолютивної частини ухвали, слідчим суддею було доручено ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» (м. Одеса, вул. Розумовського, 37) обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , та зобов`язано надати до Комінтернівського районного суду Одеської області та прокурору Доброславської окружної прокуратури Одеської області відповідний медичний висновок.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого , а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, а також обставини злочинів, які були вчинені із застосуванням насильства, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника про можливість застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2022 року, якою до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000921 від 02 червня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.189; ч.2 ст. 146; ч.2 ст. 189; ч.2 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15