ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1743/22 Справа № 202/7288/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8
власника майна ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000569, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено. Накладено арешт на вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , з позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування, а саме на майно:
- документація стосовно Оси Наталії: чеки, договори, договори куплі-продажу, квитанції) - на 306 арк.;
- банківська картка НОМЕР_1 ;
- банківська картка НОМЕР_2 ;
- банківська картка НОМЕР_3 ;
- електронний носій інформації - електронний ключ - 3 шт.;
- грошові кошти на загальну суму 1 694 800 гривень, а саме: 3244 купюри номіналом 500 гри. на суму 1 622 000 грн.; 58 купюр номіналом 1 000 грн. на суму 58 000 гри.; 74 купюри номіналом 200 грн. на суму 14 800 грн.; 3 купюри номіналом 50 доларів США на суму 150 доларів США; 4 купюри номіналом 100 доларів США на суму 400 доларів США; 9 купюр номіналом 50 євро на суму 450 євро; 1 купюра номіналом 100 євро; 5 купюр номіналом 200 євро на суму 1 000 євро;
- флеш накопичувані в корпусі чорного кольору, 8 gb;
- флеш накопичувач в корпусі чорного кольору, 16 gb;
- 7 аркушів паперу з чорновими записами;
- прикраси та вироби з різнокольорових металів в загальній кількості 50 одиниць.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того зазначено, що вказане майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та постановою слідчого визнане речовим доказом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора, про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого повернути вказане майно.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає про те, що вилучені 29.09.2022 особисті документи, грошові кошти та ювелірні прикраси виходять за межі обсягу предметів, на відшукання та вилучення яких надано дозвіл слідчим суддею.
Вказує про те, що вилучене майно не є предметом кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування. При цьому стороною обвинувачення та слідчим суддею не наведено доводів щодо розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказує на те, що грошові кошти та ювелірні прикраси, які зберігались в квартирі, є власним майном родини ОСОБА_10 , а саме матері та доньки, які на даний час проживають в прифронтових територіях, у зв`язку з чим з метою схоронності майна зберігали останнє за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити та зобов`язати слідчого повернути вказане майно.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Зазначає, що за адресою по АДРЕСА_2 , де було проведено обшук, зареєстрована та проживає ОСОБА_9 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_13 . Вилучене майно має законне походження та належить ОСОБА_9 на праві власності. Так, ОСОБА_9 є приватним підприємцем та на протязі тривалого часу здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується відповідними деклараціями про дохід. Крім того, 12.08.2022 року заявниця одружилася з ОСОБА_13 та на весілля подружжя у якості подарунків отримало значну суму грошових коштів, які зберігалися у сейфі та є їх спільною сумісною власністю.
Сторона захисту вказує, що вилучені грошові кошти були отримані ОСОБА_9 від підприємницької діяльності та в якості весільних подарунків, а отже не мають будь-якого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим накладання арешту порушує законні права їх власників, які не є учасниками даного провадження та яких не повідомлено про підозру, а застосовані обтяження призведуть до зупинення підприємницької діяльності та унеможливлять здійснення платежів за поточними зобов`язаннями ОСОБА_9 .
Зазначає, що прокурором не було надано слідчому судді переконливих доказів, що підтверджували б викладені в ньому обставини та свідчили про доцільність накладання арешту.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна та представників власників майна, які апеляційні скарги підтримали, на їх задоволенні наполягали; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до таких висновків.

Обговорюючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження представнику ОСОБА_9 - адвокату ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що 12 жовтня 2022 року було проведено судовий розгляд без участі власника майна ОСОБА_9 та її представника, посилання цього апелянта на те, що про існування оскаржуваного судового рішення ОСОБА_9 дізналась 08 листопада 2022 року від своєї матері ОСОБА_14 , матеріалами справи не спростовуються, повний текст ухвали суду ОСОБА_9 та її представник не отримували, у зв`язку з чим, з метою забезпечення доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне строк апеляційного оскарження поновити.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг про незаконність оскаржуваного рішення, відсутність підстав для арешту тимчасового вилученого майна, колегія суддів виходить з наступного.
Так, обгрунтовуючи своє рішення про накладання арешту на майно, вилучене під час обшуку у квартирі АДРЕСА_3 , слідчий суддя зазначив, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України та є речовим доказом, а також підлягає спеціальній конфіскації та конфіскації як виду покарання, а отже наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладення на нього арешту.
Перевіряючи висновки слідчого судді, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000569 від 01.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 155, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом заволодіння бюджетними коштами територіальної громади на території Криворізького району Дніпропетровської області шляхом зловживання службовими особами своїми службовим становищем, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Також з наданих матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , під час якого виявлено та вилучено документи, чорнові записи, готівкові грошові кошти, банківські карти, електронні носії інформації, флеш-накопичувачі, прикраси та вироби різнокольорових металів.
29 вересня 2022 року постановою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 вилучені речі визнані речовими доказами по справі.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності накладання арешту на документи, чорнові записи, банківські картки, електронні носії інформації та флеш-накопичувачі, оскільки дійсно вказані речі можуть містити інформацію, яка має доказове значення для кримінального провадження, а отже вони відповідають ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.
Також є обгрунтованим на даному етапі кримінального провадження рішення слідчого судді про накладання арешту на прикраси і вироби з різнокольорових металів в загальній кількості 50 штук, оскільки вказане майно може становити значну матеріальну цінність, а також було виявлене у приміщенні, належному підозрюваній ОСОБА_12 , при цьому інші особи, зокрема ОСОБА_9 , переконливі докази належності їм цього майна не надають.
Таким чином, є достатні підстави грунтовно припускати, що вказане майно належить ОСОБА_12 , яку у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру зокрема за ч. 5 ст. 191 КК України, що передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а отже накладання арешту на прикраси і вироби з різнокольорових металів в загальній кількості 50 штук з метою забезпечення їх можливої конфіскації або спеціальної конфіскації є виправданим.
Аналізуючи доводи апелянтів щодо необгрунтованого накладання арешту на готівкові грошові кошти, вилучені під час обшуку, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.
Так, ані зі змісту клопотання прокурора, ані з оскаржуваної ухвали слідчого судді не вбачається за можливе встановити, з якої саме підстави був накладений арешт на вказані речі, а саме чи є вони речовими доказами, або підлягають спеціальній конфіскації, або конфіскації як виду покарання.
Щодо відповідності готівкових грошових коштів ознакам речових доказів колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається за можливе встановити не тільки яким саме критеріям щодо речового доказу відповідає вказане майно, але й речовим доказом якого саме із розслідуваних у даному кримінальному провадженні злочинів воно є.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Серед майна, яке відповідає цим критеріям, можуть бути предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту вказаної норми випливає, що припущення про те, що певне майно було об`єктом протиправних дій, не є підставою для накладення на нього арешту, якщо дане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, або не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У той же час як клопотання прокурора про арешт майна, так і оскаржувана ухвала слідчого судді не містять посилання на вищевказані обставини та обгрунтування їх наявності.
Таким чином, достатніх підстав для арешту готівкових грошових коштів як речового доказу не вбачається. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне додатково зазначити, що ані прокурор у клопотанні, ані слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначають, які саме сліди злочину залишилися на вилучених грошових коштах, яку доказову інформацію вони містять або можуть містити та яким саме ризикам може запобігти заборона їх відчуження.
Як вбачається з документів, наданих ОСОБА_9 , остання з 28.07.2015 року зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у якій було проведено обшук та вилучено майно, щодо арешту якого вирішується питання. Вона зареєстрована як фізична особа-підприємець і на протязі останніх років отримувала значні доходи від підприємницької діяльності, а саме у 2017 році 992.680, 58 грн., у 2018 році 344.461, 32 грн. у 2020 році 3.701.001, 28 грн., у 2021 році 1.179.038, 01 грн., що у загальному підсумку складає 6.217.181, 19 грн., Не позбавлені сенсу і доводи представника ОСОБА_9 про те, що частина готівкових коштів була подарована на весілля останній та її чоловікові, з яким вона, згідно наданому свідоцтву про шлюб, одружилася 12.08.2022 року.
Крім того, з протоколу обшуку від 29.09.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що при його проведенні була присутня саме ОСОБА_9 , якій особисто під час обшуку була пред`явлена ухвала, та її представник, який у протоколі зазначив, що вилучені грошові кошти та документи належать ОСОБА_9 та не пов`язані з будь-якою протиправною діяльністю (а.с. 42-44).
З наведеного вбачається, що ОСОБА_9 має підтверджене законне джерело набуття коштів у сумі, яка кратно перевищує виявлену під час обшуку, а також як особа, що зареєстрована та фактично проживає у жилому приміщенні, підданому обшуку, має логічну і цілком об`єктивну причину для утримання належних їй готівкових коштів саме у ньому. Натомість належність вказаних коштів ОСОБА_17 та ОСОБА_12 будь-якими доказами не підтверджується і має характер припущень та загальних міркувань, які випливають лише із належності ОСОБА_12 на праві власності квартири, в якій було проведено обшук. При цьому сторона обвинувачення у повідомленні останньої про підозру зазначає, що вона хоча і зареєстрована у вказаній квартирі, втім фактично проживає по АДРЕСА_4 , тобто у місці, значно віддаленому географічно від місця проведення обшуку (а.с. 18).
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 не є фігурантом даного кримінального провадження, будь-які злочинні дії їй не інкриміновані, про підозру вона не повідомлена, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для накладання арешту на її майно у забезпечення можливої конфіскації та/або конфіскації як виду покарання, які можуть бути застосовані до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування щодо вилучених готівкових грошових коштів обмежувальних заходів, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді про накладення арешту в цій частині є необґрунтованою.
З огляду на зазначене, апеляційна скарга представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню, зі скасуванням оскаржуваної ухвали у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, та постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити частково, накласти арешт на вилучене у межах обшуку майно за виключенням готівкових грошових коштів, в арешті яких належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Строк апеляційного оскарження адвокату ОСОБА_8 - поновити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково, апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , з позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування, а саме на:
1. Документацію стосовно Оси Наталії: чеки, договори, договори куплі-продажу, квитанції) - на 306 арк.;
2. Банківську картку НОМЕР_1 ;
3. Банківську картку НОМЕР_2 ;
4. Банківську картку НОМЕР_3 ;
5. Електронний носій інформації - електронний ключ - 3 шт.;
6. Флеш накопичувач в корпусі чорного кольору, 8 Gb;
7. Флеш накопичувач в корпусі чорного кольору, 16 Gb;
8. 7 аркушів паперу з чорновими записами;
9. Прикраси та вироби з різнокольорових металів в загальній кількості 50 одиниць.

Грошові кошти:
- на загальну суму на загальну суму 1 694 800 гривень, а саме: 3244 купюри номіналом 500 гри. на суму 1 622 000 грн.; 58 купюр номіналом 1 000 грн. на суму 58 000 гри.; 74 купюри номіналом 200 грн. на суму 14 800 грн.;
- 3 купюри номіналом 50 доларів США на суму 150 доларів США;
- 4 купюри номіналом 100 доларів США на суму 400 доларів США;
- 9 купюр номіналом 50 євро на суму 450 євро;
- 1 купюра номіналом 100 євро;
- 5 купюр номіналом 200 євро на суму 1 000 євро, - повернути за належністю ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4