УХВАЛА

9 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 743/1378/13-к

провадження № 13-48зво22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

розглянула заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року й постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року за виключними обставинами на підставі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом і

ВСТАНОВИЛА:

Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року з урахуванням змін, унесених Київським апеляційним судом 31 січня 2019 року, ОСОБА_1 було засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Таке рішення Касаційний кримінальний суд Верховного Суду 1 жовтня 2020 року залишив без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) у рішенні від 6 жовтня 2022 року в справі «Пархоменко та інші проти України» (заява № 13422/21 та 2 інші, у тому числі ОСОБА_1 ) констатував порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) через надмірну тривалість кримінального провадження та відсутність у національному законодавстві ефективних засобів правового захисту щодо скарг на це. За допущене порушення Суд визначив справедливу сатисфакцію - 900 євро, які держава-відповідач має сплатити заявнику.

ОСОБА_1 , посилаючись на норми глави 33 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), яку було виключено Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) з питанням перегляду рішень національних судів щодо нього на підставі постановлення на його користь згаданого рішення міжнародної судової установи. Заявник, заперечуючи обґрунтованість засудження, просить скасувати оспорювані вирок, ухвалу й постанову, а провадження щодо нього - закрити.

Згідно з ч. 5 ст. 33, п. 2 ч. 3 ст. 459, ч. 3 ст. 463 КПК питання про відкриття провадження для здійснення процедури перегляду оспорюваного вироку (постанови, ухвали) за виключними обставинами з підстави установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні певної справи судом належить до компетенції Великої Палати.

Велика Палата, перевіривши подану ОСОБА_1 заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.

За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Пархоменко та інші проти України», ОСОБА_1 та двоє інших заявників скаржилися до міжнародної судової установи на надмірну тривалість кримінального провадження і на відсутність у них ефективного засобу захисту від цього. Суд, узявши до уваги свою практику, дійшов висновку, що в цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», а ефективного засобу правового захисту щодо своїх скарг заявники у своєму розпорядженні не мали. Тому ЄСПЛ виявив порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції.

Загальні принципи, якими керувався ЄСПЛ при розгляді заяви ОСОБА_1 , оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку з цим грошова компенсація дають підстави вважати, що не було додержано такого права заявника, яке наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до порушення Конвенції, адже неможливо відновити розгляд справи впродовж розумного строку, котрий уже було порушено.

У подібних випадках згідно з Рекомендацією № R (2000) 2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення допущених порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.

Крім того, судові рішення, які заявник просить скасувати, не були предметом дослідження ЄСПЛ; установлені порушення не пов`язані з вирішенням справи по суті й не ставлять під сумнів справедливість засудження ОСОБА_1 , а за шкоду, завдану йому надмірною тривалістю провадження, присуджено відповідну грошову компенсацію.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для здійснення процедури перегляду оспорюваних рішень за виключними обставинами у зв`язку з установленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Отже, у відкритті провадження за зверненням засудженого слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами - повернути особі, які їх подала.

Така позиція відповідає усталеній практиці Великої Палати (ухвали від 4 лютого, 19 червня, 26 серпня, 27 жовтня 2020 року, 13 січня, 6 квітня, 13 вересня, 9 листопада 2021 року провадження № 13-7зво20, 13-53зво20, 13-59зво20, 13-82зк20, 13-97зво20, 13-39зво21, 13-162зво21, 13-229зво21 відповідно).

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року й постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року за виключними обставинами на підставі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

Заяву з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_11

ОСОБА_4 ОСОБА_12

ОСОБА_5 ОСОБА_13

ОСОБА_6 ОСОБА_14

ОСОБА_7 ОСОБА_15

ОСОБА_8 ОСОБА_16

ОСОБА_9 ОСОБА_17

ОСОБА_10 ОСОБА_18