Справа № 553/4677/22
Провадження № 1-кп/553/1212/2022
В И Р О К
Іменем України

14.11.2022м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000963 від 14.08.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шостка Сумської області, є громадянином України, має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вважається таким, що не має судимості відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 197-1 Кримінального кодексу України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

В період часу з серпня 2021 року по теперішній час ОСОБА_3 , за відсутності відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, в порушення ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466, що передбачають загальний порядок видачі органом державного архітектурно- будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, без отримання вказаного дозволу відповідного органу самовільно збудував споруду на самовільно зайнятій земельній ділянці розміром 2,09 х 3,10 м, в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі, водного об`єкту який розташований по вул. Олександра Морозова в м. Харкові «озеро Зеленка», а саме на відстані 12 м від дзеркала водойми розмістив в прибережній захисній смузі на даній земельній ділянці одноповерхову споруду, за відсутності відповідного рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, чим порушив вимоги статей 60, 61 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойми.
Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 4 статті 197-1 Кримінального кодексу України, тобто самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земель охоронної зони.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що дійсно, з серпня 2021 року не маючи будь-яких дозвільних документів, самовільно збудував споруду на самовільно зайнятій ділянці біля озера "Зеленка", яке розташоване по вул. Морозова в м. Харкові. Вказану споруду він мав намір використовувати у підприємницькій діяльності.

З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що вину у вчиненому злочині він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 4 статті 197-1 Кримінального кодексу України, тобто самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що відноситься до земель охоронної зони.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він вважається таким, що не має судимості відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не одружений, має постійне місце проживання.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 197-1 Кримінального кодексу, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 під час досудового розслідування не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 4 статті 197-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтава протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1