Справа № 297/3164/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2022 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 31.08.2022 року, яке поступило з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця строкової військової служби, механіка лінійного наглядача відділення телекомунікаційного зв`язку військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», судимого 15 лютого 2022 року Свалявським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 296 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за ч. 5 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, займаючи посаду механіка лінійного наглядача відділення телекомунікаційного зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої Служби збройних сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, о 08 годині 00 хвилин 24 серпня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в умовах воєнного стану та був незаконно відсутній на військовій службі по 30 серпня 2022 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю і показав, що є військовослужбовцем строкової служби та дійсно з 24 серпня 2022 року по 30 серпня 2022 року він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , оскільки мав намір одружитися, а його не відпускали з військової частини. У вчиненому щиро розкаявся, шкодує про те, що вчинив такий злочин в період воєнного стану. Разом з цим, вчиняючи злочин розумів наслідки цього. При цьому, визнав, що був раніше засуджений за аналогічні злочини, а також раніше притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил несення військової служби.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України слід визнати його щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, слід визнати рецидив злочинів.
Відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_4 засуджений 20.12.2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.02.2022 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 296 КК України до остаточного покарання, на підставі ст. 70 КК України частково приєднаного покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.12.2021 року, у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно службової характеристики ОСОБА_4 характеризується негативно, займаній посаді не відповідає.

Згідно до довідки КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «СВАЛЯВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ» СВАЛЯВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ № 884 від 29.08.2022 року ОСОБА_4 за медичною допомогою не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебуває.
Згідно до довідки КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВЯ ТА МЕДИЦИНИ ЗАЛЕЖНОСТЕЙ» № 1040 від 02.09.2022 року ОСОБА_4 по медичну допомогу в КНП «ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВЯ ТА МЕДИЦИНИ ЗАЛЕЖНОСТЕЙ» не звертався.
На думку суду обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, врахувавши особу винного, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини, що обвинувачений був засуджений 15.02.2022 року Свалявським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 296 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про необхідність на підставі ст. 71 КК України призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.02.2022 року до призначеного за цим вироком покарання.
Пунктом 10 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року встановлено наступне: зі змісту частини 3 статті 78 КК України у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Суд переконаний, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Отже, з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення суд продовжує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_4 частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.02.2022 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, а саме: 31 серпня 2022 року о 18 годині 25 хвилин.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6