ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/587/22 Справа № 705/356/20 Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черка-си апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Че-ркаської обл. від 20.10.2022 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народив-

ся ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Умань Черкаської

обл., громадянина України, має зага-

льну повну середню освіту, розлуче-

ний, раніше судимий:

- 15.03.2005 р. Уманським міськрай-

судом Черкаської обл. за ч. 2 ст. 121

КК України до 6 років позбавлення

волі;

- 14.02.2014 р. Голосіївським райсу-

дом м. Києва за ч. 1 ст. 115 КК Украї-

ни до 10 років позбавлення волі, не

працює, зареєстрований
АДРЕСА_1 ,
проживає
АДРЕСА_2
продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 18.12.2022 р. включно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайсуду Черкаської обл. перебувають матеріали кри-мінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопору-шення, передбаченого п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 18.12.2022 р. включно, тому що суд встановив, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений раніше судимий за вчинення особливо тяжкого умисного злочи-ну, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні. Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, не всі свідки по справі допитані, що ускладнюється через запроваджений в країні воєнний стан, не досліджені письмові та речові докази. На даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ризик перехову-вання обвинуваченого від суду, ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з ме-тою зміни їх показів на користь обвинуваченого, а також ризик вчинення обвинуваченим ін-шого кримінального правопорушення. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, разом з цим, обвинувачений раніше судимий і розуміє, що йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, тому ризики про які зазначила про-курор є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, йому обрано занадто суворий запобіжний захід. Зазначає, що за понад 3 роки прокурори не довели його вини та його цивільної дружини у скоєнні злочи-ну, підозра та обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях, його довготривало і неза-конно утримують під вартою в Черкаському СІ, тому просить постановити нову ухвалу, як-ою обрати йому запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, які надані з кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провад-ження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спли-ву двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про за-стосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляці-йного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, пе-редбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимо-гам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків перехо-вування або повторного вчинення злочинів».
Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.
Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 до двох місяців, суд пер-шої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопору-шення, передбаченого п. п. 12 та 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК Ук-раїни, відноситься до особливо тяжкого злочину та за який, згідно санкції цієї статті, перед-бачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позба-влення волі, а тому суд правильно врахував, що наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК Украї-ни, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провад-женні з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, шляхом погроз, залякувань, вмовити щоб вони змінили свої свідчення на його користь, вчиняти інші кримінальні право-порушення.
Ризики, які були наявні при обранні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому не відпали, враховуючи, що ОСОБА_9 раніше судимий за ч. 1 ст. 115 КК України, не має сті-йких соціальних зв`язків, а саме не працює, утриманців не має, а тому наведене об`єктивно вказує, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні за-побіжного заходу, продовжують існувати, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку про до-цільність збереження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продов-жують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були врахо-вані при прийнятті рішення про обранні запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкодити кримінальному прова-дженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків, визначених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про немож-ливість утримування ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню виз-начених судом ризиків.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можли-вість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуаль-них обов`язків.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвину-ваченого Таранюка іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розг-ляду кримінального провадження.
З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сто-ронами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що врахову-ються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців, тобто до 18.12.2022 р.
На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що за 3 роки та 2 місяці прокурори не довели в суді його вини, підозра ґрунтується лише на припущеннях, його довготривало і незаконно утримують під вартою в СІ, що судом не розглянуто належним чином клопотання ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт є необґрунтованими. На даній стадії процесу апеляційний суд не досліджує докази в кримінальному провадженні, а лише досліджує наявність підстав і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження строку тримання
З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження відносно нього строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать мате-ріалам кримінального провадження.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвен-ції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції пи-тання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумов-ною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 20.10.2022 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 продовжено строк запо-біжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 18.12.2022 р. залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді