ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 165/2229/18

провадження № 51 - 3612 км 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі

відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Луцька Волинської області,

який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 16 червня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 липня 2018 року та ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 25 липня 2018 року приблизно о 00:40 проник до підсобного приміщення на території домоволодіння АДРЕСА_2 , з якого намагався повторно, таємно викрасти належне ОСОБА_7 майно загальною вартістю 318,23 грн, однак не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені та припинені працівниками поліції.

Крім того, 06 січня 2019 року приблизно о 15:00 ОСОБА_6 проник до підсобного приміщення, розташованого на АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно викрав чуже майно, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 2 001,69 грн.

Крім того, ОСОБА_6 у період часу з 02 до 04 лютого 2019 року проник до дачного будинку АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрав чуже майно, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1 325,08 грн.

Крім того, ОСОБА_6 у період з 27 листопада 2018 року до 26 лютого 2019 року проник до підсобного приміщення, розташованого на території дачної ділянки АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрав чуже майно чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 4 540,34 грн.

Крім того, ОСОБА_6 у період часу з 01 лютого до 19 березня 2019 року проник до дачного будинку АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрав чуже майно, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 807,01 грн.

Крім того, 20 лютого 2019 року приблизно о 19:10 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Вопак № 1306», розташованого на пр. Перемоги, 2-а у м. Новолинську Волинської області, повторно, таємно викрав пляшку лікеру «Sheridan's», ємкістю 0,5 л, чим спричинив ТзОВ «ПАККО Холдинг» матеріальних збитків на суму 513,50 грн.

Крім того, 25 лютого 2019 року приблизно о 13:50 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Вопак № 1306», розташованого на пр. Перемоги, 2-а у м. Новолинську Волинської області, повторно, таємно намагався викрасти пляшку лікеру «Sheridan's», ємкістю 0,7 л, вартістю 686,10 грн, що належить ТзОВ «ПАККО Холдинг», однак не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені працівником служби охорони магазину.

Крім того, 05 березня 2019 року приблизно о 02:20 ОСОБА_6 , перебуваючи у пров. Березовому у м. Нововолинську Волинської області, повторно, таємно, шляхом відрізання від протягнутої телефонної лінії викрав 320 м багатопарного телефонного кабелю ТПП-30х2х0,4 та 320 м металевого дроту СТ-3, чим спричинив Волинській філії ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди на загальну суму 9 300,86 грн.

Крім того, 13 березня 2019 року приблизно о 16:00 ОСОБА_6 , перебуваючи поряд з територією Нововолинської філії ПАТ «Волиньгаз», розташованої на вул. Княгині Ольги, 56 у м. Нововолинську Волинської області, шляхом демонтажу намагався повторно, таємно викрасти належні ПАТ «Волиньгаз» дві секції металевого паркану, вартістю 410 грн, однак не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були виявлені працівниками підприємства.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту досудового розслідування та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі,просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Засуджений свої вимоги мотивує тим, що:

- він визнає провину у викраденні лікеру з супермаркету, інших інкримінованих злочинів він не вчиняв, а визнавальні показання надав під тиском працівників поліції,

- процедура впізнання відбувалась з порушеннями вимог КПК України;

- суд першої інстанції:

- безпідставно залишив без уваги його клопотання про допит свідка, який міг підтвердити його невинуватість, що призвело до порушення його права на захист;

- призначив надто суворе покарання, безпідставно врахував як обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину стосовно особи похилого віку та рецидив злочину, не зарахував у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- суд апеляційної інстанції, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу обвинувального вироку, належним чином не перевірив викладених в апеляційній скарзі захисника доводів і постановив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.

Мотиви Суду

Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 , окрім іншого, покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами статті 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального прав з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.

У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника в повній мірі не дотримався з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначив за вказаними нормами кримінального закону відповідне покарання.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_12 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просила: оскаржуване судове рішення змінити; кримінальне провадження за епізодом замаху на вчинення крадіжки 25 липня 2018 року у потерпілого ОСОБА_7 - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; виключити з переліку обтяжуючих покарання обставин - вчинення злочину стосовно особи похилого віку та рецидив злочинів; пом`якшити призначене покарання та зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2019 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилалась на суперечливість зібраних у справі доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, в тому числі, на недоведення вини ОСОБА_6 достатніми доказами, проведення слідчих експериментів під впливом працівників поліції, про що заявляв обвинувачений в суді першої інстанції, невірне застосування ст. 72 КК України, надмірну суворість призначеного покарання, безпідставне врахування обтяжуючих обставин - вчинення злочинів стосовно осіб похилого віку та рецидив злочину.

Під час апеляційного провадження сторона захисту заявляла про те, що слідчі дії під час досудового розслідування проводились під тиском працівників поліції.

Апеляційний суд, хоча й виклав в ухвалі зміст апеляційної скарги та пояснення учасників апеляційного провадження, однак належним чином указаних доводів в ухвалі не проаналізував, не навів переконливих мотивів для їхнього спростування й не зазначив підстави, через які залишив їх без задоволення.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував висновки Європейського суду з прав людини, викладені, зокрема, в рішенні у справі «Коробов проти України» (від 21 липня 2011 року) про те, що, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, це положення вимагає проведення ефективного офіційного розслідування, яке має бути спроможним забезпечити встановлення та покарання винних осіб. Розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження також повинно бути ретельним, тобто органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні й необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції не відреагував у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, на скарги обвинуваченого про здійснення на нього психологічного тиску з боку працівників поліції, через який він вимушено дав визнавальні показання під час слідчих експериментів; не зобов`язав прокурора провести ефективне розслідування таких скарг.

Натомість суд першої інстанції визнав протоколи слідчих експериментів допустимими доказами, а заперечення щодо них обвинуваченого - способом захисту для уникнення відповідальності.

Під час апеляційного провадження сторона захисту також покликалась на недопустимість доказів, отриманих в результаті неправомірних дій працівників поліції.

Проте суд апеляційної інстанції, обмежившись позицією про відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких заяв чи скарг ОСОБА_6 та його захисників на дії правоохоронних органів щодо здійснення тиску на нього під час досудового розслідування, дійшов висновку про те, що всі зібрані у справі докази є допустимими і належними, так як отримані у встановленому КПК України порядку й прямо чи непрямо підтверджують існування значимих для кримінального провадження обставин.

При цьому суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи проведено офіційне розслідування за скаргами ОСОБА_6 , які були зафіксовані під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

У свою чергу суд апеляційної інстанції не вжив процесуальних заходів реагування на скарги ОСОБА_6 , озвучені в межах апеляційного провадження.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції в повній мірі не дотримався положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (її процесуального аспекту).

Також суд апеляційної інстанції жодним чином не перевірив доводів апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості визнання обтяжуючими покарання обставинами - рецидиву злочинів (на думку захисника, попередні судимості вплинули на кваліфікацію злочинів за ознакою повторності) та вчинення злочину стосовно особи похилого віку (на думку захисника, ОСОБА_6 не був знайомий з потерпілими й не знав про їхній вік).

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги сторони захисту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК України), яке відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення у касаційному порядку.

Оскільки оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливостей перевірити інші доводи касаційної скарги засудженого.

За таких обставин касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3