Номер провадження: 11-кп/813/236/22
Номер справи місцевого суду: 509/6183/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0001382 від 22.08.2019 року та №0001847 від 19.11.2019 року за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожного окремо на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.09.2020 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.124 КК України та злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.124 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт, строком на 240 (двісті сорок) годин.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався.
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.

Обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України провадження №0001847 від 19.11.2019 року - 22 серпня 2019 року, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час руху на автомобілі марки «Toyotа Камрі», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , слідуючи по вул. Дністровська с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області помітили раніше знайомого пішохода ОСОБА_10 , який, з огляду на темну пору доби, відсутність до поясу верхнього одягу та взуття, а також неохайного зовнішнього вигляду, здався їм таким, що може потребувати допомоги. З метою з`ясування питання чи потребує ОСОБА_13 допомоги, водій ОСОБА_12 зупинив автомобіль, навпроти будинку №19 по вул.Дністровській с.Миколаївка Овідіопольського району. З автомобіля вийшов пасажир ОСОБА_8 , який підійшов до обвинуваченого та почав розмовляти з приводу можливої потреби останнім допомоги, внаслідок чого між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачениц, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, достав із задньої кишені ніж, яким наніс один удар у ліву бокову поверхню грудної клітини ОСОБА_8 . Побачивши конфліктну ситуацію, потерпілий ОСОБА_9 вийшов із автомобіля та підійшов до ОСОБА_10 , щоб дізнатися про причину конфлікту, однак обвинувачений, в той час як ОСОБА_9 приблизився до нього, нічого не пояснюючи, відразу, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ножом потерпілому два удари в задню поверхню грудної клітини зліва, спричинивши два проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини зліва, що ускладнилися лівостороннім пневмогемотораксом, які були небезпечними для життя в момент заподіяння та згідно п.2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України провадження №0001382 від 22.08.2019 року - 22 серпня 2019 року, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час руху на автомобілі марки «Toyotа Камрі», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , слідуючи по вул.Дністровська с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області помітили раніше знайомого пішохода ОСОБА_10 , який, з огляду на темну пору доби, відсутність до поясу верхнього одягу та взуття, а також неохайного зовнішнього вигляду, здався їм таким, що може потребувати допомоги. З метою з`ясування питання чи потребує ОСОБА_10 допомоги, водій ОСОБА_12 зупинив автомобіль, навпроти будинку №19 по вул.Дністровській с.Миколаївка Овідіопольського району. І з автомобіля вийшов пасажир ОСОБА_8 , який підійшов до ОСОБА_10 та почав розмовляти з приводу можливої потреби останнім допомоги, внаслідок чого між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачений, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, достав із задньої кишені ніж, яким наніс один удар у ліву бокову поверхню грудної клітини ОСОБА_8 , чим спричинив непроникаюче колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітини, яке не було небезпечним для життя, призвело до розладу здоров`я терміном понад 6 днів, але не більше 21 дні, та за цим критерієм згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулись з апеляційними скаргами, в яких кожен окремо просять вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілі посилаються на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповноту судового розгляду, зокрема не врахування доказів на підтвердження вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні також не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого його захисника, а також потерпілих та його захисника, які будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом надіслання телефонограм та смс-повідомлень, з урахуванням введеного на території держави воєнного стану та неможливістю відправки судових повісток (складено відповідний акт).

Разом з тим, отримавши виклик до суду, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 звернулись до апеляційного суду з клопотанням про проведення розгляду справи за їх відсутністю.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового розгляду на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів вважає, що в умовах воєнного стану відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення осіб з`явитись до апеляційного суду та надавати пояснення, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, просив скасувати вирок суду, з огляду на порушення судом вимог ст.374 КПК України, оскільки при ухвалення вироку та визнання винуватим обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.124 КК України, суд не сформулював в мотивувальній частині вироку обвинувачення, яке суд вважав доведеним; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати апеляційний суд дійшов висновку про про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК, які у відповідності до положень ст. 412 КПК тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_10 суд першої інстанції не дотримався та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК, тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Так, положеннями ч.1 ст.91 КК визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК, у разі визнання особи виправданою, в мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення .

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення; форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що за результатами досудового розслідування стороною обвинувачення до суду першої інстанції було скеровано обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбаченому ч.1 ст.121 КК України та ч.2 ст.125 КК України.

Як вбачається з мотивувальної частини оскарженого вироку, за результатами судового розгляду суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та визнав недоведеним обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення за ст.124 КК України, за яким обвинувачений був визнаний винуватим, а також не мотивував з достатньою повнотою стосовно перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України.

Вказана невідповідність вироку вимогам ст.374 КПК, з урахуванням положень ст.412 КПК, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд враховує, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення неодноразово висловлювалась у рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказану невідповідність вироку вимогам ст.374 КПК, з урахуванням положень ст.412 КПК, апеляційний суд визнає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК, відповідно до яких, якщо під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК , у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке має відповідати вимогам закону та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.09.2020 року, у кримінальних провадженнях №0001382 від 22.08.2019 року та №0001847 від 19.11.2019 року, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінальних проваджень №0001382 від 22.08.2019 року та №0001847 від 19.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.121 КК України в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4