УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 752/22904/19
провадження № 51-1106ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 січня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
За ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_4 подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) строк у кримінальному провадженні № 0000458.
Київський апеляційний суд ухвалою від 04 січня 2022 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 399КПК.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому покликається на незаконність судового рішення з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, також вказує на неврахування судом положень статей 55, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до положень статей 307, 309 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 309 КПК визначений перелік ухвал слідчого судді, постановлених під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені у апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, адвокат ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, за якою частково задоволено його скаргу подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк у кримінальному провадженні № 0000458, тобто на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Тому, суддя апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яка відповідно до положень КПК не підлягає апеляційному оскарженню, керуючись ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 .
Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, положення Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням рішення слідчого судді, окреме оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Враховуючи викладене, Суд з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 січня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3