ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2200/22 Справа № 175/200/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001636, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тарасівка Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_7 26 грудня 2021 року приблизно о 18.30 год., керуючи технічно справним автомобілем "TOYOTA COROLLA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому на праві приватної власності, рухався по проїзній частині вул.Центральної м. Підгородне Дніпропетровської області з боку вул.Кооперативної у напрямку автодороги Т0410 «Дніпро-Магдалинівка- Котівка».

В цей час, 26 грудня 2021 року приблизно о 18.30 год. на проїзній частині вул.Центральної м.Підгородне Дніпропетровської області в попутному напрямку попереду в нерухомому стані у крайній правій смузі для руху стояв автопоїзд «КАМАЗ 53212», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом бортовим «ГКБ 8350», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_10 .

Під час руху по проїзній частині вул. Центральної в м.Підгородне Дніпропетровської області в районі буд.16 водій автомобіля "TOYOTA COROLLA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 приблизно о 18.30 год. 26 грудня 2021 року не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги ПДР України, проявляючи злочинну недбалість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не враховуючи дорожньої обстановки та не обравши безпечну швидкість для руху, в результаті чого допустив зіткнення правою частиною свого автомобіля "TOYOTA COROLLA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з задньою лівою частиною причепа бортового «ГКБ 8350», реєстраційний номер НОМЕР_4 , від зіткнення автомобіль "TOYOTA COROLLA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.3.6), 12.3 ПДР України.

Порушення п. 12.3 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо- транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів ПДР України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водію автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги посилається на те, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку досяг пенсійного віку, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 КК України до нього не може бути застосовано обмеження волі.
На вказану апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 подала заперечення, в якому просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду залишити без зміни. Зазначала, що пенсійний вік вік, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, при цьому громадяни можуть вийти на пенсію в залежності від стажу, обвинувачений має страховий стаж у розмірі 27 років, а відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до 31 грудня 2022 року вийти на пенсію у віці 60 років можуть лише люди, у яких страховий стаж становить не менше 29 років.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, вироку суду скасувати в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 залишили вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, при цьому захисник прохав не брати до уваги її заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 1 ст. 286 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Крім того, висновок суду першої інстанції в частині необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.
При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та йому на момент ухвалення вироку виповнилося 60 років, під час апеляційного перегляду у судовому засіданні підтвердив факт отримання ним пенсії за віком, однак суд першої інстанції призначив йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вимоги ст. 65 КК України, тяжкість скоєного кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, вік обвинуваченого, а також позицію потерпілого та сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України основного покарання у виді штрафу в межах санкції вказаної статті, що буде законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.
Зважаючи на викладене доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.
Разом з тим, не можна погодитись із доводами апеляційної скарги прокурора щодо необхідності виправлення вказаної помилки, допущеної судом першої інстанції, шляхом скасування вироку у відповідній частині, з ухваленням нового вироку.
Так, перелік підстав для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового вироку визначений ч. 1 ст. 420 КПК України, відповідно до якої такими підставами є: 1) необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідність застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Наявності вказаних підстав не вбачається, прокурор в апеляційній скарзі на них не посилається.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На думку апеляційного суду зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого.

Вказане також узгоджується з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові суду від 07 грудня 2021 року у справі №617/775/20 (провадження №13-110кс21).

На підставі викладеного апеляційний суд, частково не погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурора, не знаходить підстав для скасування вироку в частині призначення покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку, та вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни оскаржуваного вироку.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4