Справа № 953/4307/22
н/п 1-кс/953/2881/22
"12" серпня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
представників власника майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
29.07.2022 у період часу з 11 години 00 хвилини по 16 годину 06 хвилин на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, працівниками СУ ГУНП в Харківській області було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено майно зазначене в клопотанні.
Вилучені речі було оглянуто та визнано речовими доказами.
Встановлено, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: є засобами вчиненням кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, а також необхідно для призначення ряду судових експертиз.
В ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту, а саме позбавити осіб права на відчуження, розпорядження, володіння та користування на зазначене майно, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину.
Приймаючи до уваги, що вищевказані предмети будуть використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів, оскільки зберегли на собі сліди злочину, з метою позбавлення можливості їх знищення або переховування, припинення подальших злочинних дій.
Слідчим суддею двічі поверталось клопотання для усунення його недоліків.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання.
Представники власників майна адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання заперечували, подавши письмові заперечення, а також копії документів, які підтверджують придбання вилученого майна.
Із наданих адвокатами документів вбачається, що за договором оренди від 06.06.2022р. передав в оренду ОСОБА_8 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Також за договором суборенди від 06.06.2022р. ОСОБА_8 передала в суборенду нежитлове приміщення 1 поверху за адресою: АДРЕСА_1 .
06.06.2022р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладений договір оренди мобільних телефонів, навушників, вай-фай роутер, системних блоків (вилучені під час обшуку), які придбала згідно товарних чеків .
Також суду наданий чек на придбання мобільного телефону IPhone 12
Враховуючи надані документи та відсутність будь-яких даних зі сторони обвинувачення про власників або володільцев вилучено майна (двічі з цих підстав поверталось клопотання), слідчий суддя виходить із того, що власником вилученого майна: мобільних телефонів, навушників, вай-фай роутер, системних блоків є ОСОБА_8 ; мобільних телефонів Самсунг А325F без паролю, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_6 , з номером телефону НОМЕР_5 , є ОСОБА_6 .
Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, адвокатів, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання, з наступних підстав.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3, ч. 5, ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:
-правова підстава для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України;
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення(ч. 1 ст. 98 КПК України).
Прокурор в клопотанні вказує на таку підставу для накладення арешту на майно, як збереження речових доказів та запобігання можливості його передачі, відчуження.
Правова кваліфікація злочину визначена за ч.3 ст. 190 КК України.
До клопотання додані наступні документи:
-ухвала слідчого судді від 28.07.2022р. про дозвіл на проведення обшуку в офісному приміщенні на 1 поверсі, що розташоване за адресою: м.Харків, вул.Пушкінська, 49А , що на праві власності належить ТОВ «Еко-Садиба», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з метою відшукання та вилучення предметів кримінального правопорушення, а саме: комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, а також інших електронних носіїв інформації, маршрутизаторів, на яких містяться відомості щодо протиправної діяльності кол-центрів та інших речей та документів, що можуть бути доказами у цьому кримінальному провадженні;
-протокол обшуку від 29.07.2022р. на 1 поверсі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено предмети зазначені у клопотанні прокурора (мобільні телефони, оутери, системні блоки, навушники , ноутбуки);
-протокол огляду вилучених предметів від 29.07.2022р., яким оглянуті вилучені речі, шляхом переліку найменування;
-постанова слідчого від 29.07.2022р. про визнання вилученого речовими доказами.
Хоча за протоколом вилучене оглянуто, а постановою слідчого вилучене визнано речовим доказом, однак вказані обставини не свідчать, що вилучене майно є речовим доказом.
В протоколі огляду вилучених речей лише перелічено речі які вилучені, їх марка , імей, однак, що саме містять телефони , навушники , системні блоки, що може буди використано як доказ у кримінальному провадженні , протокол огляду не містить.
Так, із витягу ЄРДР взагалі не зрозуміло, в чому саме полягають шахрайські дії , лише іде посилання на заяву громадської організації «Опора України» , сама заява не надана.
У клопотанні прокурор зазначає, що за фактом отриманої інформації стосовно діяльності групи осіб, які на території Харківської області організували незаконну діяльність «колл-центрів», організатори яких шахрайським шляхом заволодівають грошовими коштами громадян повідомляючи громадян України (зацікавлених осіб), що військовослужбовці ЗСУ знаходяться в полоні рф та в подальшому за інформацію стосовно місцезнаходження військових ЗСУ та допомоги в переправленні останніх на підконтрольну Україні територію, за що просять перерахувати грошові кошти на різні банківські рахунки.
Разом з тим, документів які-б підтверджували зазначені обставини, слідчому судді на надано.
Диспозиція ст. 190 КК України передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Однак, документів які- б свідчили про наявність потерпілих осіб, майном яких заволоділи шахрайським шляхом, слідчому судді не надано
Згідно ч. 2 ст. 321 ЦКУ особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувались порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, під час вирішення питання накладення арешту на майно слід врахувати положення статті 131 КПК України, яка вказує про необхідність досягнення дієвості кримінального провадження під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи відсутність обумовлених критеріїв визначених ст. 98 КПК України та існуючого порушення норм процесуального права з питань доведення дієвості та необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора, в зв`язку з його недоведеністю.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
На підставі викладеного і керуючись ст. 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1