Справа № 395/500/20
Номер провадження 1-кп/404/126/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду міста Кіровограда надійшло клопотання начальника Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор вказала, що в провадженні СВ ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України. В ході досудового розслідування встановити причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення особу не вдалося, повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалось, з моменту внесення відомостей до ЄРДР минуло більше 2 років.

З посиланням на позицію висловлену у постанові Верховного суду у справі №130/38/20 від 22.04.2021 року та на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України просила закрити вказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Потерпіла категорично заперечила проти задоволення клопотання, вказуючи при цьому на неефективне здійснення досудового розслідування. Крім того, зазначила, що твердження прокурора про те, що під час проведення досудового розслідування не встановлено осіб, які вчинили вказані кримінальні правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки при зверненні з заявою про вчинення злочину, нею було конкретно вказану на особу, яка їх вчинила, а саме на державного нотаріуса ОСОБА_6 .
Також, просила взяти до уваги, що кримінальні правопорушення, які скоїв державний нотаріус ОСОБА_6 спричинили їй тяжкі наслідки у виді незаконно відібраного належного їй майна на суму 177 625 гривень, тому, дії державного нотаріуса слід кваліфікувати за частиною 3 статті 365-2 КК України, а не за частиною 1 статті 365-2 КК України. Не правильна кваліфікація дій означених в її заяві про вчинення відносно неї кримінального правопорушення призвела до неправильного застосування строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, на обґрунтування своєї позиції посилалась на ряд рішень, як першої, так і касаційної інстанції щодо визнання недійсним свідоцтва про право спадщину за законом, видане державним нотаріусом ОСОБА_6 , яке стало підставою для незаконного заволодіння належним їй майном.

Суд, заслухавши доводи прокурора та потерпілої, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного.

В провадженні СВ ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України.

Згідно до витягів з ЄРДР:

-04.02.2020 року до СВ Новомиргородського ВП надійшла ухвала Новомиргородського районного суду від 21.01.2020 року, в якій слідчий суддя зобов`язав зареєструвати заяву про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 29.10.2019 року та внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення за фактом вчинення кримінального правопорушення за ст.ст. 365-2, 366 КК України державним нотаріусом ОСОБА_6 ;
- 04.02.2020 року до СВ Новомиргородського ВП надійшла ухвала Новомиргородського районного суду від 29.10.2019 року та внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за фактом вчинення кримінального правопорушення за ст. 366 КК України державним нотаріусом ОСОБА_6 .

Після дослідження матеріалів кримінального провадження №000005 встановлено що вони складаються з п`яти томів, з яких чотири - це матеріали клопотань прокурора про закриття кримінального провадження. Так, останньою слідчою дією вчиненою слідчим під час розслідування даного кримінального провадження є допит в якості свідка ОСОБА_6 , проведений 21.07.2021 року.

Згідно до заяви ОСОБА_4 , про вчинення кримінального правопорушення: держаний нотаріус ОСОБА_6 24.03.2015 року склав і видав ОСОБА_7 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом в яке вніс завідомо неправдиві відомості про те, що такі господарські будівлі, як гараж, огорожа і вимощення належали померлій ОСОБА_8 на підставі договорів купівлі продажу від 26.11.1980 року за реєстром №1141 на 1/8 частку та №1143 на 1/8 частку, а всього на ј частку, однак в договорах 1980 року таке майно, як гараж, огорожа і вимощення відсутні в ОСОБА_8 , остання не була їх власником.

Аналогічним чином держаний нотаріус ОСОБА_6 24.03.2015 року склав і видав ОСОБА_9 завідомо неправдивий офіційний документ, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом в яке вніс завідомо неправдиві відомості про те, що такі господарські будівлі, як гараж, огорожа і вимощення належали померлому ОСОБА_10 на підставі договорів купівлі продажу від 26.11.1980 року за реєстром №1141 на 1/8 частку та №1143 на 1/8 частку, а всього на ј частку, однак в договорах 1980 року таке майно, як гараж, огорожа і вимощення відсутні в ОСОБА_8 , остання не була їх власником.

Таким чином, державний нотаріус ОСОБА_6 навмисно видав ОСОБА_9 завідомо неправдиве, фіктивне свідоцтво про право на вказане спадкове майно.

Після чого, дочка ОСОБА_9 на підставі вказаного фіктивного свідоцтва відчужила це майно за договором купівлі - продажу від 02.08.2016 року ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 на підставі фіктивного свідоцтва на спадщину за законом після смерті матері та договору купівлі продажу від 02.08.2016 незаконно набула права власності на майно, належне ОСОБА_4 .

Відповідно до пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого та протоколу допиту в якості потерпілої ОСОБА_4 04.02.2022 року останню визнано потерпілою в рамках вказаного кримінального провадження.

Постановою Верховного суду від 07.07.2021 року рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
По тексту постанови зазначено:
«… не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції, що внаслідок видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом не порушено права ОСОБА_4 , оскільки суд першої інстанції не встановив всі фактичні обставини справи, не звернув увагу, що як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 , так і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_7 , та у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я ОСОБА_9 , яка є спадкоємцем майна ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_9 продала ОСОБА_7 ј частину будинку з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 , до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була ОСОБА_11 , після смерті якої спадщину прийняла ОСОБА_4 .
Наявність цього нерухомого майна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я ОСОБА_12 , є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 нерухомим майном, отриманим у спадщину, що і стало підставою для звернення останньої до суду за захистом свого права…»

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Частиною 2 ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Відповідно до вимог п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п.3-1 частини 1 цієї статті, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Так, у п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно з ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Стаття 25 КПК України, зокрема, зобов`язує прокурора, слідчого вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Разом з тим, при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні зазначені вимоги процесуального закону щодо повного та об`єктивного досудового розслідування слідчим та прокурором не виконані.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 звертаючись із заявами про вчинення кримінальних правопорушень, зазначала, що вказані нею правопорушення полягають у видачі державним нотаріусом ОСОБА_6 фіктивних свідоцтв на спадщину, що призвело до тяжких наслідків у виді незаконного відібрання належного їй майна.
Вказані обставини свідчать про те, що заявником у своїй заяві безпосередньо вказано особу, яка, на її думку, вчинила кримінальне правопорушення.

Оскільки фактично у заявах про вчинення кримінальних правопорушення заявник посилається на фіктивність виданих свідоцтв про спадщину, виданих державним нотаріусом ОСОБА_13 , то у разі встановлення ознак кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, винною особою є саме вказаний нотаріус. Водночас на даний час органом досудового розслідування не надано кримінально-правової оцінки діям вказаної особи.

З огляду на вказане, суд критично оцінює доводи прокурора про те, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, оскільки з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження вбачається, що свідоцтва про право на спадщину за законом видані держаним нотаріусом ОСОБА_13 , які потерпіла вважає підробленими.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не проведено всіх слідчих та процесуальних дій для встановлення події та складу кримінальних правопорушень, про які повідомляв заявник, і клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не містить аналізу матеріалів та доказів.

Вказані обставини виключають можливість закриття судом кримінального провадження з підстав не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства"та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0000389 шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.
Крім цього, як вбачається з матеріалів клопотання, за результатами проведених слідчих дій у кримінальному провадженні за №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України, встановлено особу, яка ймовірно причетна до вчинення зазначеного правопорушення, однак, досудовим розслідуванням не встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення особі про підозру.
Так, в разі, якщо досудовим розслідуванням встановлено осіб, які ймовірно причетні до зазначеного правопорушення, то суд не може закривати кримінальне провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи №397/42/20.
Сам по собі факт закінчення строків досудового розслідування, передбачених статтею 219 КПК України та неповідомлення жодній особі про підозру, без належного виконання приписів статей 2, 9 КПК України, не може бути підставою для закриття кримінального провадження, оскільки слідчий зобов`язаний установити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, відповідно до статті 91 КПК України про що вже було зазначено судом під час відмови у задоволенні аналогічного клопотання прокурора.
Щодо посилань прокурора на позицію Верховного суду висловлену у постанові по справі №130/38/20 від 22.04.2021 року, вважаю за необхідне зазначити, що практика застосування законодавства під час розгляду клопотань поданих в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України наразі є несталою, та постійно корегується. Так, в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи №397/42/20 висловлено думку, щодо неможливості прийняття рішення про закриття кримінального провадження, якщо досудовим розслідуванням встановлено осіб, які ймовірно причетні до зазначеного правопорушення.

Крім того, при прийнятті рішення по даному клопотанню судом враховується, що потерпіла вказує на вчинення кримінальних правопорушень держаним нотаріусом, тобто особою уповноваженою державою на здійснення нотаріальних дій, відтак в разі встановлення в діях такої особи ознак кримінального правопорушення, навіть поза межами строків давності, визначених ст. 49 КК України, вказане може стати підставою для притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, в результаті чого його можуть позбавити ліцензії на право зайняття нотаріальною діяльністю, що в подальшому унеможливить вчинення протиправних дій такою особою та надасть можливість в рамках цивільного судочинства стягнути з нього матеріальну шкоду заподіяну потерпілій.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що порушене прокурором питання закриття кримінального провадження хоча формально і підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019 року, яким частину першу ст. 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, але суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 49 КК України, керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С ТА Н О В И В:

У задоволенні клопотання начальника Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження №0000053 від 04.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч.1 ст.366 КК України - повернути начальнику Новомиргородського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1