ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
слідчий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 10.09.2021 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0000107 від 08.07.2021,
за участі учасників судового провадження:
особи, яка звернулася зі скаргою, ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
28.10.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга на постанову прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 10.09.2021 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0000107 від 08.07.2021.
В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_3 вказує, що підстави для відмови у задоволенні клопотання, викладені у мотивувальній частині постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки при проведення допиту в якості потерпілого та в самій заяві про вчинення кримінального правопорушення ним зазначалось, що було викрадено грошові кошти (зняті напередодні з депозиту, офіційно зареєстрована вогнепальна зброя (дозвіл на яку видавався Оболонським УП ГУНП у м. Києві), патрони до неї, ключі від автомобіля (зареєстрованого на його ім`я), ключі від належних заявнику квартир, гаражів, та документи про право власності на майно та особисті речі. Крім того ОСОБА_3 зазначає, що ним додатково надавався опис пограбованого майна з додаткових 64 позицій, який направлявся ним для доручення до матеріалів кримінального провадження. З огляду на викладене, ОСОБА_3 вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити її з підстав, викладених у скарзі.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги, вважав, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам КПК України.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали кримінального провадження №0000107, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізначава, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень, який, в силу положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» покладено на слідчого суддю.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Згідно п. 7 вказаної норми процесуального закону на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу.
Статтею 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 93 КПК України постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КПК України.
05.08.2022 потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_3 до процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 було подано клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні.
09.08.2021 прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 винесено постанову про часткове задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 05.08.2021.
28.08.2021 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва №756/12653/21 задоволено скаргу ОСОБА_3 , скасовано постанову прокурора Оболонської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_4 в частині відмови у проведенні слідчих (розшукових) дій, та зобов`язано прокурора Оболонської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання в цій частині.
10.09.2021 прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 05.08.2021 в частині проведення слідчих (розшукових) дій, а саме: проведення обшуків за адресами:
АДРЕСА_1 ;
АДРЕСА_1 ;
АДРЕСА_2 ;
АДРЕСА_3 ;
АДРЕСА_4 ;
АДРЕСА_5 (гаражний кооператив «Борисфен»).
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України, постанова, крім змісту обставин, які є підставами для її прийняття, має містити мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №266/1617/19 (провадження № 14-594цс19) судовий контроль законності дій і рішень органів досудового розслідування належить до виключної компетенції слідчого судді за встановленою КПК процедурою. Така процедура включає сукупність гарантій, необхідних для дотримання справедливого балансу між захистом прав особи й інтересів держави та суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).
Перелік слідчих (розшукових) дій зазначено у Главі 20 КПК України (статті 223-245 цього Кодексу), зокрема, до них належить і проведення обшуку (ст. 234 КПК України).
Частиною 2 статті 9 цього Кодексу визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, з аналізу викладених положень КПК України вбачається, що постанова про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема обшуку, має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, які стали підставою для прийняття постанови, зокрема в ній має бути викладено підстави, з яких проведення обшуку у конкретному житлі чи іншому володінні особи є недоцільним, чому не може бути досягнуто мети проведення такого обшуку - отримано нові докази або перевірено вже отримані докази у кримінальному провадженні №0000107 від 08.07.2021.
На переконання слідчого судді, прокурором при винесенні оскаржуваної постанови не в повній мірі виконано зазначені положення закону, а саме жодним чином не надано оцінки доводів, наведених скаржником у клопотанні про проведення слідчих (розшукових) дій (проведення обшуків за вказаними у клопотання адресами).
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним.
Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011).
Органи влади зобов`язані провести ефективне розслідування. Це зобов`язання не є обов`язком досягнення результатів, а обов`язком вжиття заходів. ЄСПЛ зазначає, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає із викладом подій скаржника. Проте воно, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими до встановлення та покарання винних осіб (рішення у справах «Джуліані та Гаджіо проти Італії» від 25.08.2009, «Армані да Сілва проти Сполученого Королівства» від 30.03.2016, «Каплатий проти України» від 04.02.2021).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, встановленому цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Відповідно до мотивувальної частини постанови від 10.09.2021 приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій прокурор посилається на те, що «в матеріалах кримінального провадження відсутній чіткий перелік викрадених речей з описом зовнішнього вигляду та будь-яких особливостей, та відсутні будь-які документи, що підтверджують факт придбання, зберігання, користування сім`єю ОСОБА_5 конкретними речами, одягом, грошовими коштами», а тому «питання про проведення обшуку на момент розгляду клопотання є передчасним та необґрунтованим,у зв`язку з тим, що органу досудового розслідування невідомо що саме необхідно відшуковувати та вилучати».
Досліджені слідчим суддею безпосередньо матеріали кримінального провадження №0000107 від 08.07.2021 свідчать про передчасність таких висновків сторони обвинувачення, оскільки перелік майна, відшукання якого потерпілий у кримінальному провадженні просить здійснити внаслідок проведення ініційованих ним слідчих (розшукових) дій (обшуку), неодноразово надавався стороні обвинувачення та міститься у відповідних клопотаннях, поданих потерпілим в рамках вказаного кримінального провадження.
Зазначене свідчить про передчасність та необґрунтованість висновків прокурора у прийнятому процесуальному рішенні про відмову у задоволенні клопотання потерпілого, та як наслідок необґрунтованість оскаржуваної постанови і її невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на що вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.
Разом з тим, слідчий суддя відмовляє в задоволенні вимог скарги в частині зобов`язання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернутись до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з відповідними клопотаннями про проведення обшуків за вказаними у клопотанні адресами, оскільки завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України №1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування. Вирішення клопотання по суті та правова оцінка обставин, як підстав для прийняття того чи іншого процесуального рішення, належить до дискреційних повноважень зазначених посадових осіб, а тому скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 40, 93, 94, 110, 220, 223, 303, 306, 307, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати постанову прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 10.09.2021 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0000107 від 08.07.2021.
Зобов`язати прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 та/або іншого уповноваженого прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні №0000107 від 08.07.2021 повторно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 05.08.2021 №6827-21 у частині пункту 13 прохальної частини вказаного клопотання у формі та спосіб, передбачений ст. 220 КПК України.
У задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1