Справа № 577/738/20
Провадження № 1-кп/577/41/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотопа Сумської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, неодруженого, має на утриманні сина 2017 року народження, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 03 лютого 2020 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
31 січня 2020 року близько 15 години ОСОБА_3 перебував у будинку за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , та у кімнаті побачив жіночу сумку, в якій знаходився гаманець.
В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_6 .
Реалізуючи вказаний злочинний корисливий намір, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_3 таємно викрав із гаманця ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 870 грн 00 коп.
З викраденими грошовими коштами ОСОБА_3 залишив будинок ОСОБА_6 та у подальшому розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
Крім того, 23 жовтня 2020 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 , який вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, був визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, проходив через город господарства АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , та в цей час у нього виник злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Скориставшись тим, що його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_3 із сторони городу підійшов до приміщення літньої кухні, яка розташована на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , та, вийнявши скло із шибкою з вікна літньої кухні, проник всередину приміщення.
У приміщенні літньої кухні ОСОБА_3 помітив кормоподрібнювач марки «Елікор-1», що був прикручений до дерев`янної лави, та, з метою таємного викрадення вказаного майна, відкрутив його. Коли ОСОБА_3 вже хотів залишити приміщення літньої кухні, то почув сторонні звуки, у зв`язку з чим покинув приміщення літньої кухні через вікно, залишивши кормоподрібнювач.
Через деякий час 23 жовтня 2020 року, точний час не встановлений, переконавшись, що у літній кухні господарства за адресою: АДРЕСА_2 , нікого немає, та його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, повернувся до приміщення літньої кухні, через вікно проник всередину приміщення та таємно викрав кормоподрібнювач марки «Елікор-1» № 825718 ТУ У 29.3-05757966- 00612009 вартістю 1 567 грн 00 коп.
З викраденим майном ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився вказаним майном на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю та надав показання, що 31 січня 2020 року близько 15 год. 00 хв. він, разом із своєю сім`єю прийшов у гості до знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . Коли його дружина пішла до магазину, а ОСОБА_6 вийшла до сусідки, то він залишився у будинку з дітьми. В цей час він побачив жіночу сумку. Відкривши вказану сумку, він виявив у ній грошові кошти, які вирішив викрасти. Він точно вже не може пригадати були грошові кошти у одному із відділень сумки, чи у гаманці. Побачивши, що діти, які перебували у кімнаті, не спостерігають за ним, він взяв грошові кошти в сумі 870 грн 00 коп: 3 купюри номіналом по 200 грн, 2 купюри номіналом по 100 грн, 1 купюра номіналом 20 грн та 1 купюра номіналом 50 грн. Коли повернулася ОСОБА_6 , то вигнала його із будинку. По дорозі додому він загубив грошові кошти, які викрав у ОСОБА_6 . Приблизно через тиждень він повернув викрадені ним кошти ОСОБА_6 . З його участю проводився слідчий експеримент під час якого він показав, за яких обставин він вчинив крадіжку належних ОСОБА_6 грошових коштів. На час вчинення кримінального правопорушення він вважав, що його дії були непомітні для сторонніх осіб, зокрема, дітей, які перебували у кімнаті.
Також у жовтні 2020 року, точну дату він вже не пам`ятає, близько 20 години в с. Дептівка Конотопського району Сумської області він йшов до свого знайомого та вирішив скоротити шлях через городи. Він побачив літню кухню, до якої був доступ зі сторони городу і вирішив проникнути до приміщення вказаної літньої кухні та вчинити крадіжку майна. Підійшовши до приміщення вказаної літньої кухні, він побачив, що двері до неї зачинені, а тому витягнув із вікна літньої кухні раму та проник всередину. У приміщенні літньої кухні на лавці він побачив кормоподрібнювач, який вирішив викрасти. Він відкрутив вказаний кормоподрібнювач, підніс його до вікна та залишив на стільці під вікном. Потім він виліз із приміщення літньої кухні та, вже перебуваючи зовні літньої кухні, через вікно витягнув вказаний кормоподрібнювач. З викраденим майном він пішов до себе додому, де заховав вказаний кормоподрібнювач неподалік від свого господарства у покинутому колодязі. Приблизно через 30 хв. до нього додому прийшла ОСОБА_7 із сином та стали з`ясовувати, де кормоподрібнювач. Він сказав, що нічого не брав. У подальшому він передав потерпілій ОСОБА_7 у рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди 1 000 грн та моральної шкоди 1 500 грн. На місці вчинення злочину він забув свою куртку чорного кольору, яку зняв, коли залазив до приміщення літньої кухні. Він не дуже добре пам`ятає про обставини вчинення злочину, оскільки на час його вчинення був випивши, а тому не заперечує, що можливо вчинив крадіжку і не за один раз, а повертався до приміщення літньої кухні. З його участю був проведений слідчий експеримент, під час якого він показав яким чином вчинив крадіжку майна із будинку ОСОБА_7 . Він вибрав літню кухню, з якої вирішив вчинити крадіжку майна тому, що до неї був доступ із городу і до неї можна було пройти непоміченим. Він раніше допомагав ОСОБА_7 по господарству, знав розташування у її господарстві господарчих будівель, а також знав, що у неї не має собаки. Однак він не знав вік ОСОБА_7 та з ким вона проживає. Вчинення ним крадіжки майна ОСОБА_7 не пов`язане з її віком. Він щиро розкаюється у вчиненні кримінальних правопорушень та прохає врахувати, що на даний час він зробив для себе належні висновки, повністю змінив свою поведінку, самостійно заробляє на життя собі та своїй родині, виконуючи різні роботи без укладення трудових договорів. Також він неодноразово прохав пробачення у потерпілих.
Вина ОСОБА_3 у вчиненні таємного викрадення майна ОСОБА_6 доводиться також протоколом огляду місця події від 31 січня 2020 року, який був у період часу з 18 год. 10 хв. до 18 год. 30 хв. за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого у жіночій сумці чорного кольору, виявлений гаманець червоного кольору, у якому на момент огляду знаходяться грошові кошти в сумі одна гривня та банківські картки. Зі слів ОСОБА_6 у вказаному гаманці були грошові кошти в сумі приблизно 1 000 грн, але можливо і менше (а.с. 195-198 т. 1 ).
18 лютого 2020 року при проведенні слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , останній показав яким чином 31 січня 2020 року він, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_6 , вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 870 грн 00 коп, а саме показав, що він, коли зайшов до вітальні будинку, то побачив на шафі сумку чорного кольору. Відкривши вказану сумку, він побачив у ній гаманець червоного кольору, у якому знаходилися грошові кошти. Він витягнув із гаманця грошові кошти та поклав їх до кишені. У подальшому він перерахував грошові кошти та виявив, що викрав кошти в сумі 870 грн 00 коп. З вказаними грошовими коштами він залишив будинок ОСОБА_6 . Крім того ОСОБА_3 показав місце, де він побачив жіночу сумку, з якої витягнув гаманець та викрав грошові кошти (а.с. 199-204 т. 1 ).
Вина ОСОБА_3 у таємному викраденні належного ОСОБА_7 майна із приміщення літньої кухні доводиться також показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка надала показання, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 18 години 23 жовтня 2020 року вона зачинила приміщення літньої кухні та пішла відпочивати до свого будинку. Через деякий час вона вирішила сходити до приміщення літньої кухні та, коли вийшла із будинку, то почула у приміщенні літньої кухні стукіт. Вона побігла до приміщення літньої кухні та побачила, що від приміщення літньої кухні тікає ОСОБА_3 , якого вона раніше добре знала. Вона стала бігти за ОСОБА_3 , кричати, що вона його впізнала та щоб він зупинився, але ОСОБА_3 втік. Коли вона повернулася до приміщення літньої кухні, то виявила, що двері до кухні закриті, але розбите вікно. Всередині кухні під вікном стояв стілець та на ньому стояв кормоподрібнювач, який до цього був прикручений на лавці. Вона вирішила сходити до сусідів, щоб зателефонувати сину, а коли повернулася приблизно через 10 хвилин, то виявила, що кормоподрібнювача вже не має. Коли в цей же день приїхав її син ОСОБА_8 , то вона розповіла йому, що впізнала ОСОБА_3 . Крім того, коли ОСОБА_3 тікав, то він залишив під вікном її літньої кухні свою куртку чорного кольору. Вона із сином пішли додому до ОСОБА_3 , але останній заперечив факт вчинення ним крадіжки та сказав, що весь час був дома. Через деякий час мати ОСОБА_3 розповіла, що кормоподрібнювач знаходиться у занедбаному колодязі неподалік від господарства ОСОБА_3 та саме в тому місці вони і знайшли кормоподрібнювач. Потім вона зателефонувала до поліції та повідомила про вчинення ОСОБА_3 злочину. У подальшому ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди сплатив їй 2 500 грн 00 коп. Вона вибачила ОСОБА_3 , не має до нього претензій матеріального та морального характеру, а тому не зверталася із цивільним позовом. Прохає не призначати ОСОБА_3 сувору міру покарання.
Згідно протоколу огляду місця події від 24 жовтня 2020 року, який був проведений у період часу з о 00 год. 48 хв. до 01 год. 35 хв. у господарстві ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що у літній кухні розбите вікно та відсутня шибка. Під час огляду місця події виявлений кормоподрібнювач «Елікор-1», який за словами ОСОБА_7 у неї викрав ОСОБА_3 . Крім цього під приміщенням літньої кухні виявлено чоловічу куртку чоловічу чорного кольору (а.с. 206-209 т. 1).
07 листопада 2020 року при проведенні слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 , останній показав, що 23 жовтня 2020 року близько 20 години він через городи зайшов на територію господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та підійшов до приміщення літньої кухні. Він зламав чи витягнув шибку з вікна літньої кухні та проник всередину. Він хотів викрасти кормоподрібнювач, але йому здалося, що його дії помітила потерпіла, а тому він став тікати городами. Потім цього ж дня він повернувся до приміщення літньої кухні та викрав кормоподрібнювач. Детально про обставини вчинення злочину не пам`ятає, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння.
За показаннями потерпілої ОСОБА_7 викрадений у неї кормоподрібнювач вона витягнула із покинутого колодязя неподалік від будинку ОСОБА_3 . Крім цього, ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_3 біля приміщення літньої кухні, яка розташована на території її господарства, залишив свою куртку чорного кольору (а.с. 214-221 т. 1).
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена та своїми діями щодо таємного викрадення 31 січня 2020 року належних ОСОБА_6 грошових коштів, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Своїми діями щодо таємного викрадення 23 жовтня 2020 року з приміщення літньої кухні належного ОСОБА_7 майна, ОСОБА_3 який раніше був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у приміщення, вчинена повторно.
До обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, позитивно характеризується за місцем проживання, добровільно відшкодував заподіяну потерпілим шкоду.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, відповідно до якої орган пробації, враховуючи інформацію, яка характеризує обвинуваченого, спосіб його життя, історію вчинення ним кримінального правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк неможливе та становить високу небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб (а.с. 143-144 т. 1).
Положеннями ст. ст. 50 і 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З огляду на вказані положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Реалізація зазначеної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкриміноване кримінальне правопорушення, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, та призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Слід також врахувати, що Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 06 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, а також враховуючи ту обставину, що він повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень. на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 240 т. 1), постійно працює, хоч і без укладення трудових договорів, наявність у нього на утриманні трьох малолітніх дітей (а.с. 245, 246 т. 1, 139 т. 2), поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, що він прохав пробачення у потерпілої ОСОБА_7 та остання прийняла його вибачення, думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які прохають не призначати ОСОБА_3 сувору міру покарання та не мають до нього претензій матеріального і морального характеру (а.с. 59 т. 1, 138, 140 т. 2), суд приходить висновку, що сукупність вказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного, дають суду підстави при призначенні ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а саме до покарання у виді обмеження волі.
Суд вважає, що призначення ОСОБА_3 навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, було б явно несправедливим.
Покарання у виді обмеження волі, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Передбачених ч. 3 ст. 61 КК України перешкод для призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі під час судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.
Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно положень ст. ст. 70, 71 КК України та правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 25.06.2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18), коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Оскільки вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік (а.с. 248-249 т. 1) та вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення майна ОСОБА_6 , 31 січня 2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку, то при призначенні йому покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того, оскільки ОСОБА_3 у період іспитового строку, встановленого вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, 23 вересня 2020 року вчинив новий злочин, то при призначенні йому покарання за новим вироком слід застосувати ч. 1 ст. 71 КК України.
Як вбачаться з ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні його клопотання про звільнення від покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, після закінчення іспитового строку (а.с. 114, 170 т. 2).
Невідбута ОСОБА_3 частина покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року становить 2 роки обмеження волі.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявлений не був.
Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судово-товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-2639е від 02 листопада 2020 року у розмірі 490 грн 35 коп (а.с. 223 т. 1), відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого у прибуток держави.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні (а.с. 211- 213 т. 1) слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-376 КПК України , -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вказаним вироком у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за вказаним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначених вказаним вироком та вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2020 року, у вигляді 6 (шести) місяців обмеження волі, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі рахувати з дня прибуття його до установи відбування покарання.
Стягнути з ОСОБА_3 у прибуток держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-2639е від 02 листопада 2020 року у розмірі 490 грн 35 коп ( чотириста дев`яносто грн 35 коп.)
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право, відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1