Номер провадження: 11-кп/813/1895/22
Справа № 947/7312/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 202 року, якою відносно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-26.05.2016 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк тримання під вартою, строком до 31 жовтня 2022 року.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження № 003475 від 16.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року, задавлено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 31 жовтня 2022 року.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про численні продовження строків запобіжного заходу, що не відповідає вимогам КПК України,

Крім того, заперечує проти доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
В судове засідання апеляційного суду прокурор та захисник не прибули. Всі учасники судового провадження належними чином були повідомлені про дату, час і місце провадження, клопотань про участь в судовому засіданні до суду не подавали.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 є особою раніше судимою за вчинення ряду кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі і особливо тяжкого, із застосуванням насилля та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, знову обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину поєднаного із застосування насильства до потерпілого, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований та неодружений, оскільки в матеріалах провадженні відсутні відомості про це. що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, а отже відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З огляду на викладене твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання його під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Розгляд клопотання відбувся з дотриманням норм КПК України. Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Зважаючи на викладене є неспроможними доводи обвинуваченого щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з порушенням норм КПК України.

Що стосується питання доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає про те, що вирішення питання про доведеність вини обвинуваченого вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Інші обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року, якою відносно нього, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено строк тримання під вартою, строком до 31 жовтня 2022 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10