Номер провадження: 11-сс/813/530/22
Номер справи місцевого суду: 522/3806/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2022 року було задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області підполковника юстиції ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.01.2022 року із визначенням розміру застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 717 900 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та в обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- підозра, висунута ОСОБА_8 є необґрунтованою;

- ризики, заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені;

- під час затримання ОСОБА_8 та вручення йому повідомлення про підозру було порушено його право на захист, обшук за місцем проживання підозрюваного проводився без законних підстав;
-слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується;

-слідчим суддею не враховано незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який потребує постійного лікування;

-визначений розмір застави необґрунтований та завідомо непомірний для підозрюваного.

На підставі викладеного, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.

Захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ставив питання щодо розгляду апеляційної скарги за участю підозрюваного ОСОБА_8 , однак у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, доставка обвинуваченого до суду не виконується, в зв`язку з чим розгляд справи за участю обвинуваченого є неможливим.
З урахуванням неможливості безпосередньої участі підозрюваного під час розгляду апеляційної скарги, апеляційним судом прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося, оскільки було відсутнє з`єднання з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, а також недопущення порушення прав підозрюваного та розумних строків апеляційного розгляду, враховуючи рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 року та наказу Голови Верховного Суду від 04.03.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з якими не можуть бути відкладними судові засідання, на яких має розглядатися питання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , інтереси якого в суді апеляційної інстанції представлені його захисниками адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали розгляд справи за відсутності підозрюваного.
Крім того, в судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявляв.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку захисників підозрюваного, які вважали за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора, враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи та відсутності клопотання про відкладення розгляду справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.
Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також мотиви визначення розміру застави.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000022 від 02.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України.
У межах даного кримінального провадження 05.03.2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, тобто до ОСОБА_8 відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК Україниможе бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).
Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він у період з 14.02.2022 року по 03.03.2022 року у невстановлений розслідуванням час і у невстановленому розслідуванням місці, діючи за попередньою змовою групою невстановлених осіб, маючи умисел на розповсюдження матеріалів із закликами до дій з метою зміни меж території України або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники", може ознайомитися необмежена кількість осіб, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановленого Конституцією України і законами України територіальної цілісності України, використовуючи електронне комп`ютерне обладнання - ноутбук "FUJITSU COMPUTERS SIEMENS" серійного номеру DUVE033384 і програмне забезпечення, авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники" як користувач " ОСОБА_11 " за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснював розповсюдження шляхом опублікування у вкладці "Заметки", вільно доступній необмеженому колу користувачів, створеної ним сторінки (аккаунту) " ОСОБА_11 " за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники" публікацій, що є доступною для загального ознайомлення всіх користувачів соціальної Інтернет-мережі "Одноклассники", які відвідували його сторінку, зокрема у яких міститься інформація із зображенням карти України з територіями України, які зображені у складі інших держав, у тому числі Російської Федерації; відомостями про належність українських міст Бірзула (Подільські. Балта та Ананьїв до так званих "русских городов", які начебто окуповані українськими сепаратистами: інформація про належність території Донбасу до т.зв. "ДНР" і "ЛНР": інформація із закликами до здачі територій України та переходу "на сторону народных республик" тощо. В розділі "Друзі" сторінки (аккаунту " ОСОБА_11 " за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники" наявні 2835 друзів. 1795 фото та 97253 "заметок". Водночас, на сторінці користувача під вказаними публікаціями, які він поширив з 14.02.2022 року по 03.03.2022 року наявні відомості про багаторазові перегляди, коментарі тощо, що свідчить про ознайомлення із даними відомостями іншими особами.
За версією слідства, дії, заклики до яких містяться в цій публікації, суперечать положенням ст.1, 2, 17, 73, 85, 132, 133 Конституції України, а сама публікація містить заклики до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території України або державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України - посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, за кваліфікуючими ознаками: публічні заклики та розповсюдження матеріалів із закликами до дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_8 та вважаючи їх безпідставними, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом огляду інформації від 04.03.2022 року, протоколом обшуку від 04.03.2022 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 04.03.2022 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 05.03.2022 року, у якому він підтвердив, що сторінка (аккаунт) "ЕВГЕНИЙ ЧОБАНУ" у соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники" створена ним та доступ до цього аккаунту має тільки він.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.
Крім того, апеляційний суд вважає непослідовними дії захисника, який, вважаючи, що підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, в апеляційний скарзі просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, що вказує на визнання обґрунтованості підозри.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що під час затримання ОСОБА_8 та вручення йому повідомлення про підозру було порушено його право на захист, оскільки не було залучено захисника, з таких підстав.
У ст.20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.
Відповідно до положень ст.48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.
Системний аналіз зазначених норм законодавства дозволяє апеляційному суду дійти висновку, що залучення захисника здійснюється за відповідним клопотанням підозрюваного.
Апеляційним судом встановлено, що під час затримання ОСОБА_8 роз`яснювались його права, в тому числі щодо можливості мати захисника, що підтверджується його особистими підписами у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 04.03.2022 року (а.п.31-34), разом з тим з клопотанням про залучення захисника ОСОБА_8 не звертався, підстав для обов`язкової участі захисника, передбачених ст.49, 52 КПК України у даному кримінальному проваджені немає.
Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що обшук за місцем проживання підозрюваного проводився без законних підстав, оскільки згідно протоколу обшуку від 04.03.2022 року (а.п.24-30) обшук було проведено на підставі ч.3 ст.233 КПК України.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_8 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування підозрюваному найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.110 КК України, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, шо ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні публічних закликів та розповсюдженні матеріалів із закликами до дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, в той час, як триває російське військове вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочину, який скоєно з використанням комп`ютерної техніки та мережі Інтернет, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді про існування ризиків, що підозрюваний, перебуваючи на волі, безпосередньо або через інших осіб може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника стосовно того, що підозрюваний потребує постійного лікування у зв`язку з хронічними хворобами, оскільки стороною захисту не надано жодних медичних висновків щодо стану здоров`я підозрюваного, з яких вбачається про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятору та отримання в цих умовах необхідного лікування.
Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, зазначене у даному випадку зменшує вищенаведені ризики не настільки, щоб слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає вкрай неприйнятним посилання адвоката ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду на те, що ОСОБА_8 виявив бажання приймати участь у захисті України у складі Збройних сил, з урахуванням того, що ОСОБА_8 , являючись згідно пояснень захисників, інвалідом війни, учасником бойових дій та пенсіонером збройних сил, обґрунтовано підозрюється в тому, що в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України забороненими міжнародним законодавством способами та засобами, внаслідок чого масово гинуть цивільні люди, діти, знищується цивільна інфраструктура, розміщував та розповсюджував матеріали, які містять заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на суперечливі заяви захисника, який наголошує на вкрай незадовільному стані здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , разом з тим посилається на бажання підозрюваного приймати участь у захисті України у складі Збройних сил.
Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та його суспільний резонанс, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризику, що перебуваючи на волі підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Що стосується визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.
Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
З урахуванням того, що ОСОБА_8 , являючись інвалідом війни, учасником бойових дій та пенсіонером збройних сил, обґрунтовано підозрюється в тому, що в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України, розміщував та розповсюджував матеріали, які містять заклики до вчинення умисних дій з метою зміни меж або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, враховуючи тяжкість можливого призначеного покарання, наявність вищезазначених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає вірними висновки слідчого судді, що застава у межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
На переконання апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу, та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.
Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4