Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6330/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 21 серпня 2022 року.

Прокурор Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою. Прокурор вважає, що обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України існують надалі, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання з підстав викладених в ньому, просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечили проти продовження строку тримання під вартою, вважають доцільним обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2022 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - по 18 жовтня 2022 року ( включно)

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідності висновків суду обставинам справи Вказує, що на даний час в кримінальному провадженні: завершене досудове розслідування та триває судовий розгляд справи; по справі зібрані всі необхідні докази; жодний з учасників справи не заявляли про будь-який тиск на них зі сторони ОСОБА_7 ; Також допитані потерпілий та всі свідки по справі. Обвинувачений ОСОБА_7 раніше ніколи несудимий; є особою працездатного віку; має постійне місце проживання та реєстрації; має на утриманні неповнолітню дитину; проживає в шлюбі з дружиною та дитиною; до затримання був працевлаштований та працював; позитивно характеризується; може забезпечити своє утримання. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які б вказували на бажання чи можливість обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватись від суду, чи здійснювати тиск на будь-яких осіб, проте вказані обставини не були належним чином враховані судом першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу. Судом при оцінці всіх доводів не було враховано вказані стороною захисту характеризуючі дані щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Відтак стверджує, що судом були проігноровані вказані обставини, а прийняті тільки аргументи продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу, що вказує на надання переваги аргументам сторони обвинувачення, порушення встановленого КПК України балансу рівності сторін кримінального провадження, формального підходу Суду до розгляду клопотання, і як наслідок - винесення помилкової ухвали. Оскільки жодного конкретного ризику щодо ОСОБА_7 ні стороною обвинувачення, ні судом не було вказано, тому вказана ухвала є помилковою, оскільки без будь-яких конкретних ризиків щодо ОСОБА_7 було продовжено застосування найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Додатково зазначили, що є кримінальне провадження щодо працівників поліції про незаконні дії при затриманні ОСОБА_7 . Інший обвинувачений вказав, що ОСОБА_11 не брав участі в злочинах. По даному кримінальному провадженню допитані потерпілі, частина свідків. Ці злочини інкримінуються під час досудового розслідування по іншим кримінальному провадженню.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін. Вказав, що значна кількість свідків ще не допитана, та значна кількість викрадено майна не знайдена.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

При цьому в ході судового розгляду відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання в ході розгляду провадження судом зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що відповідно до ст.183 ч.2 п.4 КПК України дає можливість застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, а отже і законних засобів для існування немає, відсутні дані про його соціальні та сімейні зв`язки, відтак не припинив існувати та не зменшився ризик того, що він може переховуватись від суду та змінювати місце проживання, незаконно впливати на учасників кримінального провадження (оскільки ще не всі свідки допитані, потерпілі ствердили, що саме ОСОБА_7 вчинив відносно них розбійний напад), тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що на даному етапі розгляду провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам тому для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого доцільним буде продовжити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати та потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі і домашній арешт не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений несудимий, є особою працездатного віку, має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає в шлюбі з дружиною та дитиною, до затримання був працевлаштований та працював, позитивно характеризується, може забезпечити своє утримання тощо заслуговують на увагу колегії суддів, проте в даному випадку не можуть бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Твердження захисника що необхідність продовження строку тримання під вартою обгрунтовується лише тяжкістю обвинувачення яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним є голослівними.

Під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено доводи про те, що ризики, які слугували для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для продовження строку тримання під вартою на даному етапі розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 404, 407,422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по 18 жовтня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: