Житомирський апеляційний суд
Справа №295/12/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року. Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002771 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Житомира, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не заміжньою, яка має на утриманні одну малолітню дитину, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст.89 КК України, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_9 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт. В решті вирок суду залишити без змін. Вважає вирок суду в цій частині незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом при призначенні покарання у виді обмеження волі не враховано вимоги ч.3 ст.61 КК України, а саме : знаходження на утриманні обвинуваченої дитини, яка на час ухвалення вироку не досягла чотирнадцятирічного віку.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2745,76грн за проведення Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз товарознавчої експертизи.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 12.11.2021 року приблизно о 14 годині ОСОБА_9 перебувала разом з ОСОБА_10 в будинку АДРЕСА_2 .
В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом, пересвідчившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким непоміченими, перебуваючи у кімнаті, шляхом вільного доступу зі столу таємно викрала чуже майно, а саме - мобільний телефон торгівельної марки «Samsung Galaxy А20» моделі SM-A205FZKVSEK в корпусі чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартістю 2 325 гривень 85 копійок.
В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_9 місце вчинення кримінального правопорушення залишила, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185КК України.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду. Враховуючи думку сторін, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченої, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення її становища.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 та просила вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., думку захисника, який просив залишити без зміни вирок суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 382 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 в умисних діях, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання у виді обмеження волі обвинуваченій ОСОБА_9 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не врахував положення ч.3 ст.61 КК України.

Так, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер, ступінь суспільної небезпечності та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на вимоги ч.3 ст.61 КК України про те, що обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Так, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час ухвалення вироку не виповнилося 14 років, що виключає призначення їй покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до правового висновку, викладеному в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року (справа №617/775/20), ВП ВС дійшла висновку, що зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст.420 КПК України; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст.420 КПК України; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст.420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_9 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.
Так, відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що обтяжують та пом`якшують її покарання.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_9 відноситься до кримінального проступку.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , апеляційним судом враховано особу обвинуваченої, яка характеризується посередньо, незаміжня, не працює, має на утриманні дитину - сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на час ухвалення вироку не виповнилося 14 років, раніше не судима в порядку ст.89 КК України та не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 відповідно до ст. 67 КК України, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 185 КК України, яке, на переконання апеляційного суду, буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також для запобігання вчиненню нею нових злочинів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: