Справа №592/2425/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/237/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА
Іменем України

27 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2425/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2022 щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки слідчим суддею був продовжений строк тримання під вартою на недостатніх та невідповідних підставах, які б виправдовували його продовження, проведення ряду експертиз не потребує тримання під вартою підозрюваного, а протокол про затримання останнього у порядку ст. 208 КПК не складався. Слідчим не було доведено, що заявлені ризики не зменшилися, а слідчим суддею не було досліджено можливості застосування інших запобіжних заходів, під час постановлення ухвали порушено вимоги ст. 177, 184, 199 КПК. ОСОБА_7 бажає долучитись до захисту держави, вступивши до лав територіальної оборони.

15.04.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури міста Суми, звернувся старший слідчий СВ Сумського РУП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 11.11.2021 близько 00:11 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прибули до пункту прийому металобрухту в АДРЕСА_1 , де здійснював охорону ОСОБА_10 , якому нанесли декілька ударів, після чого затягли останнього у вагончик та продовжили наносити удари у голову та тулуб, від яких потерпілий втратив свідомість, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зламали дверцята сейфу та незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 15000 доларів США, 170000 грн, відео реєстратором вартістю 10000 грн, золотими виробами загальною вагою 50 г, які належали ОСОБА_11 , спричинивши шкоду на загальну суму 700000 грн.

11.11.2021 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, а 24.11.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені цього кримінального правопорушення і ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми відносно останнього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 22.01.2022. У подальшому строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжений до 20.04.2022 включно.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення і на даний момент убачається наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив продовжити йому строк тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2022 відносно ОСОБА_7 знову продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24:00 24.05.2022 без визначення розміру застави (ч. 4 ст. 183 КПК). Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, жодних підстав для зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не має, заявлені ризики, зазначені в ухвалі слідчого судді від 24.11.2021 та на підставі яких був обраний цей запобіжний захід, існують та не зменшились.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду і приймаючи до уваги те, що учасники процесу в судове засідання не з`явились, та не заявляли клопотання про розгляд справи за їх участю, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується з ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 КПК.

Здійснивши розгляд клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і для його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, неможливістю закінчити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді, внаслідок чого дійшов правильного висновку про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК і не пов`язаного з позбавленням волі.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути взагалі відповідальності за скоєне; незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, здобувати собі, як не працююча особа, матеріальні засоби для існування. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що також узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою без визначенням застави не забезпечить запобігання встановленим слідчим суддею суду першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу в триманні підозрюваного під вартою. При цьому, вирішуючи питання про ув`язнення, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

Доводи апеляційної скарги захисника щодо бажання підозрюваного ОСОБА_7 долучитись до захисту держави, зокрема вступивши до лав територіальної оборони, колегія суддів не може приймати до уваги, оскільки скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав передбачено положеннями ст. 616 КПК, згідно якої скасування або зміна запобіжного заходу для підозрюваних за обставин, які свідчать про те, що особа підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 був призваний під час воєнного стану в Україні на військову службу під час мобілізації, колегія суддів не має.

Крім того, відповідно ст. 616 КПК, підозрюваний, який під час судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених ст. 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а керівник органу прокуратури має перевірити відповідні обставини й зазначити про це в постанові про санкціонування таких заходів. Прокурор, за результатами розгляду такого клопотання обвинуваченого, вправі звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою особі для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2022 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4