Справа № 183/2460/19
№ 1-кп/183/234/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 09 червня 2022 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000165 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
-24.03.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі строком 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 3 роки;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого 1 ст. 289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) від 19 квітня 2018 року № 115 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду - водія 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Поряд з цим, ОСОБА_3 27 січня 2019 року, приблизно о 23 годин 30 хвилин, старший солдат ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на 239 загально-військовому полігоні в АДРЕСА_3 , побачив автомобіль марки «ВАЗ 2109» темно - синього кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, на кінцевій частині по АДРЕСА_4 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 .
Побачивши, вищезазначений автомобіль марки «ВАЗ 2109», у старшого солдата ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 2109», темно - синього кольору з реєстраційним номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 27 січня 2019 року, приблизно о 23 годин 35 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи на кінцевій частині вул. Лісна, у смт. Черкаське, Новомосковському районі, Дніпропетровської області, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, без будь-якого дозволу, не маючи права на користування транспортним засобом, з метою використання автомобіля у власних потребах, перебуваючи за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, в кінцевій частині по вул. Лісній, старший солдат ОСОБА_6 підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2109», темно-синього кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , шляхом підбору ключа відчинив водійські двері автомобіля марки «ВАЗ 2109», сів за кермо, зламав замок запалення, запустив двигун та поїхав на викраденому автомобілі з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим незаконно заволодівши автомобілем «ВАЗ 2109», який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , чим завдав матеріальну шкоду ОСОБА_5 , а розмірі 30 290 гривень, тобто незаконно заволодів транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, пояснив, що дійсно вчинив описане кримінальне правопорушення, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом. В скоєному щиро кається.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, просив призначити обвинуваченому суворе покарання, оскільки останній не відшкодував йому завдану матеріальну шкоду.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд виходить із положень статті 65 КК України, а також з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Отже, суд ураховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, віднесений ст.12 КК України до категорії нетяжких з прямим умислом.
Також суд враховує думку потерпілого щодо міри покарання, яку він просив суд призначити обвинуваченому.
При призначенні виду і міри покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що обвинувачений на обліку у лікарів не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, на утриманні має двох малолітніх дітей.
Суд не може визнати обставиною, яка пом`якшує покарання твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про щире каяття, оскільки щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризуватися щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, в тому числі, відшкодуванням завданих збитків потерпілому, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 свою вину за ч. 1 ст. 289 КК України визнав, однак не вжив жодних заходів для виправлення ситуації, тому в даному випадку щире каяття обвинуваченого, на думку суду, відсутнє.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлені.

Керуючись ст. 50 КК України, виходячи з поняття покарання та його мети, аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 статей 69,75 КК України, а також, враховуючи те, що виправлення останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому суд доходить висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання, що не пов`язані з позбавленням волі, не будуть мати вплив на його виправлення, і саме за умови застосування позбавлення волі буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
Зокрема, призначене покарання також буде відповідати таким принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Цивільний позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню була проведена експертиза № 21/12.2/92 від 04.04.2019 року, вартість якої складає 3432 гривні які підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувалися.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року відносно ОСОБА_3 за ч.3 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 289 КК України, ст. 75, ст. 76 КК України - виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з моменту фактичного затримання.
Речові докази:
- Автомобіль марки «ВАЗ 2109» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи № 21/12.2/92 від 04.04.2019 року в сумі 3432 гривні .
Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.
Суддя ОСОБА_1