ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1256/22 Справа № 185/2111/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
обвинувачених (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_11 ,
потерпілого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 03 лютого 2021 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 03 лютого 2021 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Також за вказаним вироком засуджено ОСОБА_9 , вирок в частині обвинувачення якого в апеляційній скарзі не оскаржується.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у розбою, поєднаному з проникненням у житло, за наступних обставин.
02 лютого 2021 року приблизно о 15.20 год. під час вживання спиртних напоїв у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які знаходилися за місцем мешкання ОСОБА_9 в приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , виник спільний злочинний умисел на заволодіння майном шляхом вчинення нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я осіб, поєднаний з проникненням у приміщення, реалізуючи який 02 лютого 2021 року приблизно о 15.30 год., знаючи, що в приміщенні кімнати 74 мешкає ОСОБА_12 , прийшли за місцем мешкання останнього, та коли останній після їх стука у двері відчинив їх, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під приводом отримання в борг грошових коштів проникли до приміщення кімнати, де ОСОБА_8 наніс удар кулаком в область голови ОСОБА_12 , після чого останні почали у двох вимагати гроші у ОСОБА_12 . Під час вимагання грошових коштів ОСОБА_8 , діючи з єдиним спільним злочинним умислом, витяг з кухонного столу ніж, яким почав погрожувати ОСОБА_12 та вимагати гроші. ОСОБА_12 , діючи в межах само захисту, схопивши табурет вибив з рук ОСОБА_8 ніж. В цей час ОСОБА_9 схопив зі столу сковорідку та наніс нею один удар по голові ОСОБА_12 , в свою чергу ОСОБА_8 , побачивши мобільний телефон марки «С-Телл», вартістю 304,8 грн., який знаходився на тумбі, схопив його та поклав собі до кишені. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжили погрожувати ОСОБА_12 застосувати до нього насильство та вимагати у нього гроші, на що останній, сприйнявши їх погрози, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, повідомив, що може взяти у борг гроші у своєї знайомої ОСОБА_13 , яка працює на пошті. Після чого, продовжуючи свої спільні злочинні дії, направлені на заволодіння майном ОСОБА_12 , ОСОБА_9 пішов з останнім до відділення пошти, де ОСОБА_12 , отримавши в борг грошові кошти в сумі 20 грн., передав їх ОСОБА_9 , після чого останній повернув йому мобільний телефон. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 після отримання останнім грошей, які йому передав ОСОБА_12 , з місця скоєння злочину зникли.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у потерпілого ОСОБА_12 відсутні будь-які тілесні ушкодження, що утворились в результаті застосування до нього насильства з боку обвинувачених; відсутні сліди обвинувачених на ножі, який ніби-то застосовувався для залякування потерпілого, та мобільному телефоні, який ними було викрадено. Вказує, що відсутні об`єктивні дані, що вказували б на те, що саме ОСОБА_8 схопив мобільний телефон з тумби та поклав собі до кишені, оскільки потерпілий не бачив самого викрадення, а обвинувачені цей факт заперечили. Зазначає, що ніж, який за обвинуваченням ОСОБА_8 витягнув з кухонного столу для залякування потерпілого, відповідно до показань останнього знаходився на підставці для ножів, яка стояла на столі. Звертає увагу, що потерпілого не було приведено до присяги, а тому його показання є недопустимими та неналежними доказами.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурори у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без зміни.
Потерпілий ОСОБА_12 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, слід зазначити наступне.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 3 ст. 187 КК України. З позицією суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував: показаннями потерпілого ОСОБА_12 щодо обставин вчиненого щодо нього злочину; свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були; даними протоколів слідчих дій, висновками судово-медичних та судової товарознавчої експертиз та іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.
Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що він раніше був знайомий з обвинуваченими, але стосунків не підтримував, 02 лютого 2021 року він перебував у себе вдома у гуртожитку, коли прийшли обвинувачені, які перебували в стані алкогольного сп`яніння та намагалися вибити двері його квартири. ОСОБА_8 ударив його кулаком у обличчя, розбив окуляри, потім розбив ногою дзеркало у шафі, а також погрожував йому ножем. ОСОБА_9 ударив його один раз по голові сковорідкою. Обидва вони вимагали у нього гроші, яких він не мав при собі, але був змушений під тиском обвинувачених піти до пошти, у знайомого касира взяв 20 грн. та передав ОСОБА_9 , який був поруч. Після отримання грошей останній повернув йому його мобільний телефон, який лежав у нього в кімнаті на тумбочці. Претензій матеріального характеру він не має до обвинувачених. До лікарні він не звертався.

Доводи захисника про те, що потерпілого не було приведено до присяги мають місце, однак вказані порушення були усунуті судом апеляційної інстанції шляхом повторного допиту потерпілого ОСОБА_12 під час апеляційного перегляду.

Так, у відповідності до вимог ст. 353 КПК України судом апеляційної інстанції перед допитом потерпілого було встановлено відомості про його особу, з`ясовано стосунки з обвинуваченими, а також отримання потерпілим пам`ятки про його права та обов`язки, при цьому потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що права йому зрозумілі і необхідності у їх роз`ясненні немає, після чого судом апеляційної інстанції було попереджено потерпілого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведено до присяги та проведено допит потерпілого, під час якого ОСОБА_12 надав покази, аналогічні тим, що були надані під час допиту у суді першої інстанції, крім того сторонам провадження була надана можливість ставити свої питання потерпілому.

Також судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_13 ,яка пояснила, що обвинувачених вона раніше не знала, з потерпілим були знайомі, у той день потерпілий прийшов до неї на роботу разом із ОСОБА_9 та попросив грошей, при цьому був якийсь стривожений. Слідів побиття або порванного одягу на ОСОБА_15 вона не бачила. Вона дала потерпілому 20 грн., але ОСОБА_9 сказав, що ОСОБА_15 просив 40 грн.

Також судом зазначено у вироку показання свідка ОСОБА_14 котрий вказав, що потерпілий його сусід, але стосунків з останнім він не підтримує, з обвинуваченими підтримує дружні відносини, у той день приблизно о 14.30 год. обвинувачені прохали в нього гроші на спиртне, однак у нього грошей не було, після чого вони постукали у двері, де живе ОСОБА_15 , але що було далі, він не знає. Пізніше потерпілий розповів, що обвинувачені зламали його очки, розбили дзеркало та забрали кошти у розмірі 20 грн.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених злочинах.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 .
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність критично ставитись до показань обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в його діях складу інкримінованого йому злочину, оскільки вони спростовуються як показаннями вищезазначених потерпілого та свідків, які протягом судового розгляду надавали чіткі, детальні та логічно послідовні пояснення, так і наступними письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду місця події від 03 лютого 2021 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що в присутності двох понятих за участю потерпілого було проведено огляд приміщення кімнати 74/1 буд. АДРЕСА_4 , під час якого у кімнаті виявили сковорідку з покрученою ручкою, ніж без явних пошкоджень, також встановили відсутність дзеркала на шафі, а під шафою уламки скла, на вхідних дверях було виявлено сліди рук, біля ліжка пошкоджені окуляри.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 лютого 2021 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав за рисами та формою обличчя, шириною носу, формою губ, бородою осіб, які 02 лютого 2021 року, перебуваючи у його кімнаті, вчинили розбійний напад на нього.

Також на підтвердження винуватості обвинуваченого суд першої інстанції послався на протоколи проведення слідчих експериментів від 03 лютого 2021 року та 04 лютого 2021 року за участю підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_12 з відеозаписом до них, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 у присутності понятих, а підозрювані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ще й у присутності захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розповіли та показали обставини вчинення 02 лютого 2021 року розбою.

Водночас, дослідивши дані висновку експертизи №26 від 04 лютого 2021 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , не виключена можливість їх утворення за обставин та умов, які вказані зі слів потерпілого.

Суд першої інстанції правильно оцінив та врахував висновок судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/140-21/5814-ТВ від 22 лютого 2021 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «S-TELL», моделі S5-05, чорного кольору, придбаного у лютому місяці 2019 року, з урахуванням його зносу на момент незаконного заволодіння 02 лютого 2021 року могла складати 304,80 грн.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи сторони захисту про те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, що вказували б на те, що саме ОСОБА_8 схопив мобільний телефон з тумби та поклав собі до кишені, спростовуються наданими у суді апеляційної інстанції поясненнями потерпілого ОСОБА_12 .
Твердження сторони захисту про те, що у потерпілого ОСОБА_12 відсутні будь-які тілесні ушкодження, що утворились в результаті застосування до нього насильства з боку обвинувачених, не є підставою для виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки останньому не інкримінується застосування насильства щодо потерпілого ОСОБА_12 під час вчинення розбою, а лише погроза його застосування.
При цьому погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.
На підставі наданих пояснень та досліджених у судовому засіданні доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що потерпілий ОСОБА_12 , будучи особою похилого віку, залишившись віч-на-віч з двома обвинуваченими, які є молодими чоловіками, погрожували йому застосуванням ножа та наносили удари в голову, побоювався за своє життя. При цьому обвинувачені мали явну перевагу у кількості, віці та фізичній силі, а тому потерпілий і пішов до знайомої брати гроші у борг, яка у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_12 був поводив себе дивно, схвильовано та був не один, а з ОСОБА_9 .
Потерпілий під час допиту в суді першої інстанції та при проведенні за його участю слідчого експерименту від 04 лютого 2021 року чітко і послідовно вказував, що ОСОБА_8 ударив його кулаком у обличчя, розбив ногою дзеркало у шафі, а також погрожував йому ножем, а ОСОБА_9 наніс один удар сковорідкою по голові, при цьому потерпілий не звертався до лікарні для фіксування наявності тілесних пошкоджень.
Підстав сумніватися в показаннях потерпілого у суду першої інстанції не було, оскільки ці показання були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Позиція сторони захисту щодо невизнання обвинуваченим вини та його непричетності до вчинення кримінального правопорушення була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинуваченого ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо нього вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.

Доводи ж захисника про те, що відсутні сліди обвинувачених на ножі, який ніби-то застосовувався для залякування потерпілого, та мобільному телефоні, який ними було викрадено, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

При цьому з наявних матеріалів провадження слідує, що під час досудового розслідування обвинуваченим та захисником не заявлялось клопотань про проведення експертизи ножа та мобільного телефону на наявність на них слідів пальців рук обвинуваченого.
Крім того, як слідує з матеріалів провадження жодних заперечень щодо завершення судового розгляду та переходу до судових дебатів у учасників провадження, в тому числі і сторони захисту, не було.

Інші доводи апеляційної скарги захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особами, які перебувають під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4