Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/260/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2022 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 10 березня 2022 року до 08 травня 2022 року.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2022 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 10 березня 2022 року до 08 травня 2022 року.
Своє рішення суд мотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений усвідомлюючи суворість можливого покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби із застосуванням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування вимог вказує на відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що він перебуваючи на волі буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Посилається на те, що не отримував копію клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим було порушено його право на захист.
Зазначає, що висновки суду на яких прийнято рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щодо нього.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001568, щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2022 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 10 березня 2022 року до 08 травня 2022 року.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 стаття 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Частиною 3 стаття 199 КПК України, регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.
При цьому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 вдівець, не має на утриманні дітей чи інших утриманців, тому відсутні міцні соціальні зв`язки. Відповідно до ст. 89 КК України є таким, що не має судимості.
Разом з тим, судом правильно враховано неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження у суді першої інстанції під час попереднього розгляду справи, оскільки до нього неодноразово застосовувався привід у зв`язку із неявками у судове засідання.
Отже місцевий суд під час розгляду клопотання прокурора дійшов правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності подальшого утримання його під вартою, не знайшли підтвердження.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи, апелянта про те, що він не отримував копію клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим було порушено його право на захист, спростовуються матеріалами кримінального провадження, у яких міститься розписка про отримання копій клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 , у двох примірниках, один для обвинуваченого (а.к.п.21).
Твердження обвинуваченого про те, що висновки суду на яких прийнято рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2022 року, якою щодо ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 10 березня 2022 року до 08 травня 2022 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4