Справа № 308/4339/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження за № 0000420 від 06 квітня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бельце, Республіки Молдова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працівника ТРК «Даніо» 21 канал Ужгород, із вищою освітою, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
05 квітня 2020 року близько 23 год. 20 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в селі Оріховиця, в напрямку села Оноківці, Ужгородського району, неподалік озера «Шамбала», яке знаходиться в селі Оріховиця, Ужгородського району проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним та за умов видимості у напрямку руху здійснив виїзд за межі проїзної частини на узбіччя, де в подальшому допустив зіткнення з деревом, яке знаходилось поза межами проїзної частини. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, де в подальшому була доставлена до медичного закладу.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.3(б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.2.3(б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року. Згідно наданої медичної документації з КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.04. по 16.04.2020 року у неї встановлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зубовидного виростку 2 шийного хребця, що підтверджений даними МСКТ від 05.04.2020 року за №20321, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Закритий уламковий перелом правої ліктьової кістки із зміщенням відламків, що підтверджено даними МСКТ від 05.04.2020 року №20321, потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливе їх виникнення в салоні легкового автомобіля у пасажира, при ДТП, яка мала місце 05.04.2020 року.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №10/185 від 22 квітня 2020 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності є у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

Прокурор під час судового засідання обвинувальний акт підтримав та просив притягнути ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, від дачі показів відмовився згідно ст. 63 КК України.

Захисник у судовому засіданні вважав необхідним виправдати обвинуваченого ОСОБА_4 , за відсутністю доказів вини такого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з огляду на наявність недопустимого на його думку доказу висновку судово - медичної експертизи, який зроблений на підставі історії хвороби потерпілого, яку було отримано з порушенням статей 152-162 КПК.

Потерпіла в судовому засіданні вважала необхідним виправдати ОСОБА_4 , оскільки вважає його невинуватим, просить закрити провадження у зв`язку з відсутністю претензій до такого. Від дачі показів відмовилася згідно ст. 63 КК України.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно витягу з ЄРДР 06.04.2020 року до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. У витязі зазначено, що 05.02.2020 року в чергову частину Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення що неподалік озера «Шамбала», що в с.Оріховиця, Ужгородського району виявлено автомобіль з механічними пошкодженнями характерними для дорожньо-транспортної пригоди. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що водій транспортного засобу не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини в результаті чого допустив зіткнення з деревом. В результаті вказаного зіткнення пасажир транспортного засобу отримала тілесні ушкодження та доставлена до медичного закладу в реанімаційне відділення.

Згідно рапорту поліцейського Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП з Закарпатській області ОСОБА_7 05.04.2020 року отримано заяву та зареєстровано в ЄО за №2340 від 05.04.2020 року про ДТП, згідно якого 05.04.2020 року о 23.20 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.04.2020 року о 23.19 год. за адресою с. Оріховиця, вул. Головна, Ужгородський район біля озера Шамбала заявник побачив, що водій автомобіля здійснив ДТП із деревом і на місці події нікого не має. Згідно результату відпрацювання виїздом до Ужгородської ЦРЛ встановлено, що 05.04.2020 року о 23 год. 50 хв. в приймальне відділення самостійно звернулась ОСОБА_6 , 1983 р.н. Попередній діагноз політравма, більш детальний діагноз буде відомий після проведення комп`ютерної діагностики.

Згідно рапорту поліцейського Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП з Закарпатській області ОСОБА_7 05.04.2020 року отримано заяву та зареєстровано в ЄО за №2341 від 05.04.2020 року про ДТП з травмованими, згідно якого 05.04.2020 року о 23.37 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.04.2020 року о 23.36 год. за адресою м. Ужгород, вул. Грибоєдова в міський травмпункт звернулася гр.. ОСОБА_6 , 1983 р.н. з ДДТП яке відбулося в с. Оріховиця. Діагноз: політравма, загальна реанімація.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.04.2020 року встановлено, що ДТП мало місце біля озера, у темну пору доби, вказано про вид події «виїзд за межі проїжджої частини, зіткнення», грунтова дорога, лісиста місцевість. Окрім того, у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди також зазначено, що на транспортному засобі наявні пошкодження. Вилучено транспортний засіб.

У дослідженому в судовому засіданні протоколі огляду місця події, об`єктом огляду являється транспортний засіб легковий автомобіль марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 . До огляду додано схема місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, та дослідженої в судовому засіданні довідки про погодні умови 05 квітня 2020 року в період часу із 20:00 по 23:00 в районі с. Оріховиця спостерігались наступні погодні умови: Ясно (о балів); Вітер північно-східний 4 м/с; Температура повітря 14-12 ° тепла; Вологість повітря 23-26%; Опади та небезпечні явища не відмічались; Горизонтальна видимість 10 км.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи №10/174 від 15.04.2020 року встановлено, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система, система рульового керування та світлова система автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 знаходились в непрацездатному стані через пошкодження, описані в дослідницькій частині висновку, які утворились внаслідок ДТП. Несправності, які могли мати місце до ДТП оглядом не виявлено. Згідно дослідницької частини висновку, оскільки несправності, що привели робочу гальмівну систему, систему рульового керування, а також систему освітлення та світлової сигналізації досліджуваного автомобіля до непрацездатного стану, утворились в результаті ДТП, то дане питання не досліджувалось.

Згідно з висновком судової інженерно-трасологічної експертизи №10/176 від 16.04.2020 року встановлено, що аналізуючи слідові обстановку на місці дорожньо-транспортної події зіткнення автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 з деревом відбулося за межами проїзної частини в місці фіксації дерева, за межами лівого узбіччя руху автомобіля.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №10/185 від 22 квітня 2020 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності є у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно клопотання від 23.04.2020 року за №2225/106/25/2-2020 т.в.о. заступника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 завідувачу судово-медичної експертизи Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_9 , слідчий просив по кримінальному провадженню № 0000420 від 06 квітня 2020 року провести судово-медичну експертизу по матеріалах медичної документації, які оформленні на гр.. ОСОБА_6 , оскільки відповідно до обставин ДТП така отримала тілесні ушкодження у відповідності до яких ОСОБА_6 було накладено корсет на шийний відділ тулубу, а також рекомендація лікаря ЦКМЛ постільний режим без будь-яких навантажень та мінімізувати рухомість потерпілої фізіологічними властивостями.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року, без участі потерпілої ОСОБА_6 , з врахуванням даних медичної документації, заповненої на її ім`я, з КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.04. по 16.04.2020 року у неї встановлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зубовидного виростку 2 шийного хребця, що підтверджений даними МСКТ від 05.04.2020 року за №20321, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Закритий уламковий перелом правої ліктьової кістки із зміщенням відламків, що підтверджено даними МСКТ від 05.04.2020 року №20321, потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Тілесні ушкодження вказані в медичній документації, а саме закритий уламковий перелом нижньої третини малогомілкової кістки не мають підтвердження додатковими методами, в зв`язку з чим враховуватися не можуть.

Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливе їх виникнення в салоні легкового автомобіля у пасажира, при ДТП, яка мала місце 05.04.2020 року.

Будучи допитаним в суді експерт ОСОБА_9 надав пояснення щодо судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року тотожні змісту даних його мотивувальної частини зауваживши, що, відповідно до даних медичної документації, ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження тяжкі та середньої тяжкості. Підтримав свій висновок повністю.

Твердження сторони захисту про порушення слідчим порядку отримання медичної документації потерпілої ОСОБА_6 , і як наслідок - недопустимість доказу - висновку судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.242 КПК України, призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В залежності від конкретних обставин слідчий вирішує, чи самому витребувати певні документи, чи звертатись до слідчого судді з клопотанням про надання доступу до речей та документів.

Згідно запиту від 22.04.2020 року за №2249/106/25/2-2020 т.в.о. заступника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 головному лікарю КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження № 0000420 від 06 квітня 2020 року, просив надати медичну документацію щодо лікування у закладі оформлену на ОСОБА_6 , 1983 р.н., яку після проведення судово-медичної експертизи по медичній документації буде повернуто в найкоротший строк.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року, таку проведено з врахуванням даних медичної документації, заповненої на її ім`я, з КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.04. по 16.04.2020 року.

З огляду на вказані положення закону, той факт, що медична карта потерпілого лікувальною установою була видана без ухвали слідчого судді про доступ до документів з правом їх вилучення, не може бути підставою вважати, що цей документ є недопустимим доказом.

Інформація, яка міститься в медичній карті потерпілого, стосується виключно його особи, при цьому від потерпілого не надходило ніяких заяв чи скарг про порушення його прав та свобод при отриманні слідчим вказаної документації та надання її експерту.

Крім того, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не свідчить про сумнівність їх походження та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку.

Сторона захисту не клопотала про надання доступу до медичних документів потерпілого, а тому вищевказані доводи щодо їх відсутності в матеріалах справи суд визнає також безпідставними.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження Суд виходив з такого щодо цього питання.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/93438380) вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87334567) та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238666) ВС зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238666) ВС указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98170716) ВС зауважив, що «Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду».

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Питання допустимості експертизи за таких обставин розглядалось Судом. У постанові від 27 січня 2020 року в справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19) Суд зазначив, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті статті 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Як установлено в цій справі, при ознайомленні в порядку статті 290 КПК з матеріалами досудового розслідування, у тому числі з даними проведеної експертизи, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, на підставі якої експертом було сформовано висновки.

Враховуючи, що така експертиза проведена особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення відповідних експертиз та була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у суду не має.

Висновок експерта містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертних досліджень, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертних досліджень, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, відповідно до вимог ст. 93 КПК не була позбавлена можливості звернутися до відповідних медичних закладів для отримання необхідних медичних документів, а у випадку відмови - заявити клопотання про надання відповідної інформації у суді. Порушень порядку отримання наданих експертам для дослідження медичних документів не встановлено.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 5 листопада 2015 року № 5-218кс15, згідно з яким під час розгляду кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та суспільно небезпечними наслідками (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень).

Таким чином, порушення ОСОБА_4 , вимог п. 2.3 (б) та п. 12.1 Правил дорожнього руху України має причинний зв`язок із настанням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень).

Оцінюючи усі досліджені докази по справі у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними.

Враховуючи вищенаведене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненому злочині доведена повністю і органом досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 12 КК України ( в ред. чинній на момент постановлення вироку) кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, одружений, негативних характеристик суду не надано, офіційно працює, на спеціальних обліках не перебуває, немає судимості, потерпіла претензій не має, є дружиною обвинуваченого, обставин що обтяжують покарання органом досудового розслідування не встановлено.

На підставі викладеного та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, зокрема, те, що склад злочину за ст. 286 КК України передбачає необережну форму вини щодо наслідків, які настали, дані про особу винного, відсутність судимості, відсутність претензій від потерпілого, обвинувачений та потерпіла яка є його дружиною; при цьому суд вважає не доцільним позбавляти права керування транспортними засобами обвинуваченого, з огляду на необхідність використання транспортного засобу в інтересах сім`ї обвинуваченим, тому суд вважає, що відносно обвинуваченого необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом із цим, суд з врахуванням фактичних обставин справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, офіційно працює, вважає за можливе його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, обравши йому покарання пов`язане з позбавленням волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Метою вказаного покарання є виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню як ним нових злочинів, так і іншими особами.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралася.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України - звільнити ОСОБА_4 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ: транспортний засіб марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у справі, а саме: за проведення інженерно-транспортної експертизи - 817,25 грн; за проведення інженерно-транспортної експертизи , сума витрат на проведення якої становить 817,25 гривень; за проведення інженерно-транспортної експертизи сума витрат на проведення якої становить 817,25 грн.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралася.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1