Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1943/20
Провадження № 1-кп/490/53/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Калінінграді Російської Федерації, є росіянином, громадянином України, здобула базову середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, останнім часом виконує роботу з роздачі гуманітарної допомоги, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-10 травня 2018 року - Жовтневим районним судом Миколаївської області - за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 240 годин громадських робіт;

-29 жовтня 2018 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

а також

-20 лютого 2020 року - Снігурівським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України - до арешту строком на 3 місяці, а за сукупністю цього та попередніх вироків відповідно до статті 71 Кримінального Кодексу України - до арешту строком на 03 місяці 28 днів та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; був звільнений 25 вересня 2020 року по відбуттю строку покарання.

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , будучи засудженим 10 травня 2018 року та 29 жовтня 2018 за вчинення крадіжок та маючи не зняті та не погашені судимості за їх вчинення, вчинив ще один злочин проти власності за таких обставин.

05 лютого 2020 року пізно у вечорі /більш точний час встановити не видалось за можливе/ він, перебуваючи на законних підставах у квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно вилучив з балкону цієї квартири належний ОСОБА_6 мобільний телефон "AGM", модель "А 9" /MEID A100005EF7AB22, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 / чорного кольору вартістю 7.649 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 , утримуючи викрадене при собі, зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріальну шкоду у загальному розмірі 7.649 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.
З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, а за сукупністю злочинів - за правилами частини 4 статті 70 цього Кодексу.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

3. Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку /повісткою, направленою засобами зв`язку/, про причини неявки у судове засідання він суд не повідомив.
Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за відсутності потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

І……Відомості, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження копіях вироків:

-від 10 травня 2018 року - Жовтневого районного суду Миколаївської області;

-від 29 жовтня 2018 року - Центрального районного суду міста Миколаєва

а також - у довідці ІЦ № 67-25092020/48001 вбачається, що станом на 05 лютого 2020 року ОСОБА_4 мав дві судимості за вчинення крадіжок.

При цьому з залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року вбачається, що станом на 05 лютого 2020 року покарання за цими вироками ОСОБА_4 не відбув, отже - вказані судимості не буди ані - знятими, ані - погашеними у встановленому законом порядку.

ІІ……Про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 05 лютого 2020 року свідчать наступні досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази.

1. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження підтвердив, що 05 лютого 2020 року разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 перебував у квартирі їх товаришів на проспекті Герої України у місті Миколаєві.

Як вказував обвинувачений, інші вживали алкогольні напої, але він був тверезим.

Під час перебування у квартирі вони разом з ОСОБА_8 вийшли на балкон та певний час спільно дивились " ОСОБА_9 ", після чого ОСОБА_8 повернувся до квартири та залишив телефон "AGM" чорного кольору.

Тоді він /обвинувачений/, усвідомивши, що за ним ніхто не спостерігає, непомітно для оточуючих вилучив цей телефон, оскільки потребував грошей.

Після цього він вийшов з квартири, утримуючи телефон при собі, на вулиці зустрів товариша, разом з яким поїхав до ломбарду та, використовуючи документи товариша, телефон здав. За телефон він отримав близько 2.500 грн.

Обвинувачений також вказував, що долею телефону більше не цікавився, з потерпілим із приводу відшкодування шкоди не спілкувався.

2. Враховуючи, що покази обвинуваченого повністю узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

3. Згідно відомостей, що містяться у залученому до матеріалів кримінального провадження висновку експерта № 189 від 26 лютого 2020 року, вартість викраденого телефону становить 7.649 грн.

З урахуванням наведеного вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання

1. Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує визнання ним своєї винуватості.

2. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття у вчиненому злочині.
Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої
щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"
/див, окрім іншого, постанову Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку обвинувачений жодних дій щодо виправлення наслідків вчиненої крадіжки, зокрема - щодо відшкодування шкоди потерпілому або ж - щодо залагодження заподіяної потерпілому шкоди - не вжив.

2.3. До того ж, під час судового розгляду кримінального провадження жалю із приводу вчиненого злочину обвинувачений не висловив.

2.4. Більше того, він не вказував про те, що засуджує крадіжки; вказував лише про те, що їх вчинення не вважає правильним лише з огляду на острах можливого покарання.
Ще більш сумнівів у наявності в діях обвинуваченого щирого каяття викликає той факт, що він вчинив крадіжку у період, коли ухилявся від відбуття покарання за попередньою крадіжкою.

2.5. До того ж, та обставина, що по цьому кримінальному провадженню обвинувачений двічі перебував у розшуку не дозволяє прийти до висновку про те, що він виражає готовність нести покарання, навпаки, від можливого покарання він ухиляється.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, а його ставлення до скоєного повною мірою охоплюється визнання ним своєї провини.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , під час досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження встановлено не було.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

При цьому суд враховує таке.

1. Стосовно ступеню тяжкості вчиненого ним злочину суд відзначає, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин наразі відноситься до категорії нетяжких.

Суд також враховує, що викрадене обвинуваченим майно, хоча поза розумним сумнівом й має суттєву цінність, проте є загальновживаним, та його втрата не потягла за собою ані - суттєвих обмежень у реалізації потерпілим його можливостей, ані - суттєвих порушень у способі його життя. Таке, окрім іншого, підтверджується позицією потерпілого, який цивільний позов не заявив; протягом тривалого часу у судові засідання не з`являвся та за поверненням майна, що знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів, не звертався.

Ця обставина певною мірою зменшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

2. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено таке.

2.1. На обліках в лікарів психіатра та нарколога він не перебуває.

2.2. Відчувши покарання у вигляді арешту, обвинувачений з початком повномасштабної агресії РФ почав займатись роздачею гуманітарної допомоги.

2.3. Міцних соціальних зв`язків обвинувачений не має.

Так, зв`язків з родиною він фактично не підтримує, мешкає окремо, до того ж, вчиняє дії щодо протиправного вилучення майна своїх близьких, зокрема - своєї бабусі.

Власну родину створити він не спромігся - перебував лише у цивільному шлюбі. При цьому до дітей, які мешкали разом із ним, він ставився безвідповідально, їх утриманням не займався.

2.4. Суцільно-корисною працею він також відповідально не займався, натомість вчиняв крадіжки.

2.5. Вчиняючи злочини, обвинувачений уникав судового розгляду проваджень про їх вчинення, в зв`язку із чим неодноразово оголошувався у розшук.

Більше того, як встановлено вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року, обвинувачений ухилявся й від відбуття належного йому за вчинення злочинів покарання.

Ба більше, злочин, за який він засуджується цим вироком, був вчинений ним в період, коли він ухилявся від відбуття покарання за попереднім вироком.

2.6. Також суд відзначає, що, будучи засудженим за вчинення крадіжок до порівняно м`яких покарань, обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти злочини.

Наведене у сукупності доводить, що вчинення обвинуваченим цього злочину є наслідком його ставлення до життя, яке полягає ні в чому іншому, як у безвідповідальному ставленні до своїх обов`язків у суспільстві.
До того ж, обвинувачений не здатен самостійно змінювати свою поведінку та корегує її в залежності від суттєвості негативної реакції на його вчинки. При цьому такої реакції він всіляко намагається уникнути.

Призначення покарання

Оцінюючи обставини, що мають враховуватись при призначенні обвинуваченому покарання, у їх сукупності, а також - сукупно із ставленням обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання найбільш суворого з передбачених санкцією частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України виду, але - у мінімальному з передбачених розмірі для такого виду покарання.

Отже, ОСОБА_4 слід призначити покарання за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

Призначення остаточного покарання

1. Після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засуджений, окрім перелічених вище вироків, ще й вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2020 року.

Проте, на цей вирок прокурором ОСОБА_10 подана апеляційна скарга, яка була передана на розгляд до Херсонського апеляційного суду; наразі ця апеляційна скарга не є розглянутою.

Отже, вказаний вирок не набув чинності, через що ані - встановлені ним обставини, ані - призначене за цим вироком покарання наразі не можуть враховуватись, а у разі набрання ним чинності - питання про врахування призначеного ним покарання має вирішуватись в порядку статей 537, 539 Кримінального Процесуального Кодексу України.

2. Після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується за цим вироком, він був засуджений вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

3. При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує наступне.

Зі змісту вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області, а також - попередніх вироків, врахованих при його ухваленні, вбачається, що усі злочини, за які засуджувався ОСОБА_4 , є наслідком одного й того ж явища - ставлення обвинуваченого до своїх обов`язків у суспільстві та його нездатності самостійно корегувати свою поведінку.

За такого суд вважає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до приписів частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим

4. В зв`язку із застосуванням такого принципу підстави для окремого виконання покарання у вигляді штрафу є відсутніми, адже штраф виконується таким чином лише у разі його складання з іншими покараннями, але - не у разі його поглинення.

Таким чином, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Порядок застосування покарання.

1. Як доведено вище, ОСОБА_4 корегує свою поведінку тільки у разі зазнання суттєвих негативних наслідків за свої негативні вчинки, самостійно скорегувати свою поведінку не в змозі, від відбуття покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, ухиляється, до своїх обов`язків у суспільстві ставиться безвідповідально. Таке у сукупності не дозволяє прийти до висновку про можливість його виправлення без відбуття покарання.

В свою чергу, ця обставина, сукупно з висновком органу пробації про неможливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі, не дозволяє застосувати до ОСОБА_4 статтю 75 Кримінального Кодексу України та звільнити його від відбуття покарання з випробуванням.

За такого ОСОБА_4 слід направити для відбування призначеного покарання.

2. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

3. При цьому на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що призначається ОСОБА_4 за цим вироком, слід зарахувати повністю відбуте ним покарання за попереднім вироком, а саме - період відбуття покарання у вигляді арешту (з 28 травня по 25 вересня 2020 року) з розрахунку 1 день арешту за 1 день позбавлення волі.

Вирішення питання про запобіжний захід.

1. В зв`язку із тим, що обвинувачений ухилявся від суду, прокурор звернувся до суду із клопотаннями, у яких просив обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та надати дозвіл на його затримання та доставку до суду з метою обрання відносно нього запобіжного заходу.

2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 лютого 2022 року це клопотання було задоволене. Зокрема, судом був наданий дозвіл на затримання обвинуваченого та його доставку до суду задля вирішення питання про обрання відносно нього запобіжного заходу.

3. На виконання цієї ухвали 28 липня 2022 року ОСОБА_4 був затриманий та доставлений до суду.

З цього часу він тримається під вартою.

4. Під час судових дебатів прокурор просив до набрання вироком чинності обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

5. Та, оскільки цим вироком обвинувачений засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, відповідно до частини 3 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України підстави для його звільнення з-під варти є відсутніми.

Отже, до набрання цим вироком чинності відносно обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому період його перебування під вартою (з 28 липня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком), як період попереднього ув`язнення, на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України слід зарахувати у строк відбуття ним покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішення питання про речові докази

Речовий доказ у справі - мобільний телефон "AGM", модель "А 9" /MEID A100005EF7AB22, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 / чорного кольору - як предмет, що був протиправно вилученим в потерпілого, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_6 .

Вирішення питання про розподіл судових витрат

Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України було витрачено 1.099 грн. 07 коп.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлялся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік..

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочинів, за які ОСОБА_4 є засудженим вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

До моменту набрання чинності цим вироком обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 :

-повністю відбуте ним покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області - період з 28 травня 2020 року до 25 вересня 2020 року - з розрахунку 1 день арешту за 1 день позбавлення волі;

-період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні - з 28 липня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Речовий доказ у справі - мобільний телефон "AGM", модель "А 9" /MEID A100005EF7AB22, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 / чорного кольору - повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 1.099 грн. 07 коп. /одну тисячу дев`яносто дев`ять грн. сім коп./ витрат на проведення експертиз.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

29.07.2022