Справа № 346/5577/20
Провадження № 1-кп/346/183/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия матеріали кримінального провадження внесені в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000740 від 07 жовтня 2020 року про обвинувачення :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, з середньою освітою, пенсіонерки, громадянки України, не судимої,

- за ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена спричинила потерпілому умисне середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення було скоєно за наступних обставин.

Так, 30 травня 2020 року о 10 год обвинувачена за місцем проживання в АДРЕСА_1 , на грунті тривалих особистих неприязних відносин вчинила словесний конфлікт із ОСОБА_6 , із-за скошеної ним папороті. В процесі сварки, яка переросла у штвханину обвинувачена вихоплюючи із рук ОСОБА_9 косу, прикусила зубами вказівний палець його лівої руки, спричинивши тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 05 листопада 2020 року відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні обвинувачена не визнала та дала суду наступні показання.

Дійсно між нею та потерпілим довгий час неприязні відносини. 30 травня 2020 року між ними виник черговий конфлікт через скошення потерпілиим посаджених нею насаджень на межі між земельними ділянками. У відповідь на її слова потерпілий став махати косою за яку вона вчепилася, і вони боролися декілька хвилин. Коли вона забрала косу, потерпілий стояв обличчям до неї махав руками та дістав до її рота пальцями руки і вона схопила зубами його палець правої руки. В цей час ОСОБА_9 намагався схопити її іншою рукою. Коли потерпілий вирвав палець з рота то пошкодив їй зуб. Вказала що за час шарпанини вони з потерпілим двічі були на землі, пальця вона не кусала, а лише прикусила його. Крім того це був палець правої, а не лівої руки. Після цього прийшла онука потерпілого та забрала його додому.

Наголошує, що в поліцію та за медичною допомогою потерпілий звернувся через декілька днів після інциденту, а тому на її думку цю травму ніяк не можна пов"язувати із подією від 30 травня 2020 року.

Хоч обвинувачена і не визнала свою винуватість, все ж на думку суду вона знайшла своє повне підтвердження під час розгляду кримінального провадження та доводиться сукупністю всіх інших досліджених в судовому засіданні як усних так і письмових доказів.

Так потерпілий в судовому засіданні вказав, що того дня приблизно о 10-11 год прокошував бур`ян біля свого господарства. В цей час до нього вибігла обвинувачена, яка проживає по сусідству і вдарила лопатою по плечі та схопила руками ззаду за волосся. Коли він підняв руку намагаючись звільнити волосся, обвинувачена схопила зубами вказівний палець лівої руки та вкусила. Відчув біль, хрускіт, було багато крові. Після цього інциденту онука надала йому першу допомогу та перебинтувала палець.

Наступного дня звернувся за медичною допомогою. Лікування тривало чотири місяці. Їздив на перев`язки, потім близько місяця перебував на стаціонарному лікуванні. Вказує, що дискомфорт внаслідок спричинених тілесних ушкоджень відчуває досі.

Примиритися потерпіла не намагалася, завдану шкоду не відшкодувала.

Також потерпілий підтримав заявлений цивільний позов в якому вказав, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої йому спричинено майнову шкоду у зв`язку зі зверненням за медичною допомогою та проведеним оперативним втручанням. Завдані майнові збитки підтверджуються відповідними чеками на загальну суму 7 315 грн.

Протиправними діями обвинуваченої йому спричинено і моральну шкоду, яка полягає в пережитому фізичному болі, стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень, неможливості тривалий час вести звичний спосіб життя, наявності тяжкої фізичної вади внаслідок втрати частини пальця. Розмір завданої моральної шкоду оцінює у 30 000 грн.

Також просить стягнути на його користь і витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., за якою змушений був звернутися до адвоката для захисту своїх інтересів.

Свідок ОСОБА_10 , лікар Коломийської ЦРЛ, в судовому засіданні дав показання, що Сидоренко був його пацієнтом, після лікування у лікаря-травматолога у поліклініці, яке тривало приблизно тиждень або два. При поступлені до них у всіх медичних документах пацієнта було зазначено діагноз : інфікована кусана рана другого пальця лівої китиці, із зазначенням, що вказані ушкодження йому спричинила сусідка.

У зв`язку із гнійним ускладненням кусаної рани вказівного пальця, що супроводжувалося розповсюдженням інфекції слід було проводити стаціонарне лікування у лікаря хірурга. Проте і дальше лікування не давало необхідних результатів і тому внаслідок виниклих ускладнень змушені були ампутувати палець на рівні середнього фаланга, а після вести відповідне відновне лікування.

На стаціонарному лікуванні потерпілий перебував приблизно два тижні. Підстав вважати, що вказані ускладнення були зумовлені неналежним лікуванням, не має.

Експерт ОСОБА_11 , який проводив в рамках кримінального провадження судово-медичну експертизу в судовому засіданні дав показання, що експертиза проводилася вже після ампутації, тому опис та морфологію опису рани та ушкоджень взято з медичної документації лікаря хірурга. Щодо встановлення строків отримання особою ушкоджень, то це визначається з урахуванням часу звернення за медичною допомогою, що підтверджується відповідними документами. Вказує, що інфекційне ускладнення рани залежить від багатьох факторів та індивідуальних особливостей організму кожної люди, і в даному випадку вона є супутнім продуктом до отриманої травми - перелому середньої фаланги другого пальця, ушкодження кісткової тканини. Спосіб лікування не впливає на визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім цього винуватість Чукор вбачається також з інших досліджених і перевірених судом письмових доказах наявних у матеріалах справи, зокрема:

- даних протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 червня 2020 року Сидоренка та його письмових пояснень, щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою (а.п. 164-165);

- копії виписки з карти стаціонарного хворого № 4590, відповідно до якої Сидоренко 27 червня 2020 року поступив на стаціонарне лікування до КНП «Коломийська Центральна районна лікарня» із діагнозом укушена інфікована рана ІІ п. лівої китиці, пандактеліт ІІ п. лівої китиці, перелом середньої фаланги ІІ пальця з деструкцією відламків. Флегмона лівої китиці, забій лівого плечового суглобу. Застарілі дегенеративні зміни. Артроз лівого плечового суглобу. Того ж дня йому проведено оперативне втручання: ампутацію середньої фаланги ІІ п. лівої китиці. Розкриття флегмони лівої китиці (а.п. 180);

- висновку експерта № 216 від 05 листопада 2020 року, відповідно до якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження відкритий перелом середньої фаланги ІІ пальця лівої китиці із забійною раною м`яких тканин, що ускладнився інфікуванням (нагноєнням) з розвитком пандактеліту (гнійно-некротичне запалення м`яких тканин та кісток пальця) та флегмони китиці, в процесі оперативного лікування яких було проведено ампутацію ІІ пальця лівої китиці на рівні середньої фаланги з формуванням кукси. Вказані тілесну ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення, викликали значну стійку втрату загальної працездатності (10%), але менш як на одну третину. Вказане тілесне ушкодження спричинене дією тупих твердих предметів, якими можуть бути зуби людини, чи інші предмети, і може відповідати терміну, вказаному потерпілим. (а.п. 184-185);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 24 листопада 2020 року, за участі потерпілого, та фото таблицею до нього, в ході якого останній продемонстрував за яких обставин йому спричинено тілесні ушкодження обвинуваченою (а.п. 186-190);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02 грудня 2020 року з фото таблицею, за участю обвинуваченої, в ході якого вона пояснила про обставини конфлікту, що відбувся між нею та потерпілим в ході якого останньому спричинено тілесні ушкодження (а.п. 191-195).

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні з ініціативи сторони захисту в яких він вказав, що був оцевидцем події злочину і хоч бачив кров, яка текла з пальця потерпілого, проте стверджує, що причиною і винуватцем конфлікту був потерпілий, суд зважаючи на те, що свідок протягом тривалого часу перебуває у неприязних відносинах із потерпілим, не може взяти до уваги його показання, як правдиві і відповідаючі обставинам події.

З цих же підстав суд рахує неправдивими і показання обвинуваченої, які направлені на уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином у судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинуваченої у спричиненні умисного середньої ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Досудовою доповіддю Коломийського міськрайонного відділу з питань пробації від 26 березня 2021 року визначено, що, беручи до уваги зібрану інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, відділ вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб, за умови здійснення нагляду, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень та в соціально-психологічному супроводі обвинуваченої. В разі звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, доцільно покласти на обвинувачену додаткові обов`язки відповідно до п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить, позитивну характеристику за місцем проживання, а тому вважає за можливе обрати обвинуваченій покарання пов`язане з позбавленням волі, визначене санкцією статті за якою обвинувачується, проте із застосуванням ст. 75 КК України з можливістю звільення від відбування покарання з випробуванням.

Стосовно заявленого потерпілим цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Як передбачено статтями 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

При цьому, вирішуючи пред`явлений потерпілим цивільний позов, суд повинен виходити з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За нормами ч. 1 ст. 55 КК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Обвинувачена не визнає заявлений цивільний позов, оскільки вважає вказані у ньому обґрунтування безпідставними, а доводи в частині стягнення моральної шкоди поверхневими, без підтвердження, що вказані обставини були безпосередньо пов`язані з наслідком її вчинків, зазначений розмір морального відшкодування є неспіврозмірним із перенесеними фізичними та моральними стражданнями.

Як на докази заявленого цивільного позову Сидоренко посилається на долучену до матеріалів кримінального провадження медичну документацію, та чеків понесених витрат у зв`язку із лікуванням отриманих тілесних ушкоджень.

З огляду на це суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення, оскільки вказані витрати підтверджені відповідними розрахунковими документами.

Разом з тим в цивільному позові заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог пункту 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд ввважає, що внаслідок вчинення злочину потерпілому було спричинено крім майнової і моральну шкоду, проте враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, характер дій обвинуваченої, оцінюючи обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які поніс потерпілий внаслідок лікування, реабілітації та вимушених змін в організації свого життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що розмір її повинен бути значно меншим заявленого.

Також суд виходячи із обсягу юридичної допомоги, яка надавалася адвокатом потерпілому, рахує обгрунтованою просьбу про стягнення на його користь понесених витрат за послуги адвоката в сумі 6 000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватою за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання - два роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком - один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 7 315,39 грн майнової шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та 6 000 грн витрат на правову допомогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів обвинуваченим з часу отримання копії вироку, іншими учасниками з часу проголошення.

Суддя ОСОБА_1