ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2634/22 Справа № 203/2519/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002281 18 вересня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Москви РФ, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених за ч.2 ст.28, ч.2 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, повернуто прокурору.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин злочину за фактом легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, щодо ОСОБА_8 , а виклад фактичних обставин щодо легалізації доходів, отриманих злочинних шляхом, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ідентичні та містять опис дій лише останнього. Крім того, суд вказав, що правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 209 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в обвинувальному акті має неоднозначність та неконкретність. При цьому суд першої інстанції звернув увагу, що хоча ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, однак виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення взагалі не містить опису дій обвинувачених щодо скоєння правопорушення саме у складі групи осіб за попередньою змовою. Також, суд прийшов до висновку, що заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що в обвинувальному акті не зазначено, за якою редакцією КК України кваліфіковані дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , враховуючи те, що вчинення злочинів обвинуваченим інкримінується в період 2013 року, і з того часу ст. 209 КК України зазнавала змін, як у диспозиції, так і у санкції. Також суд вказав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не містить визначення місця скоєння кримінальних правопорушень, а також, внаслідок вчинення якого саме конкретного суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, було одержано майно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію дій обвинувачених та формулювання обвинувачення.
В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що в обвинувальному акті чітко зазначено, що об`єктом легалізації є нежитлові приміщення №79, 79А, за якими попередньо були викладені фактичні обставини щодо заволодіння ним шахрайським шляхом. Звертає увагу, що в обвинувальному акті викладені відомості щодо ролі кожного обвинуваченого та про вступ між ними у злочинну змову, при цьому викладення фактичних обставин по епізодах злочинної діяльності здійснюється не відірвано один від одного, в хронологічному порядку та у взаємозв`язку. Вважає, що висновки суду про не зазначення в обвинувальному акті, за якою редакцією ст. 209 КК України кваліфіковані дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , враховуючи те, що ця стаття КК України зазнавала змін, є надуманими, оскільки ст. 291 КПК України не містить вимог про зазначення редакції статті. Вказує, що в обвинувальному акті при триваючому та багатоепізодному правопорушенні за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України зазначено місце його завершення. Звертає увагу, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, у якому кожний з обвинувачених є співвиконавцем без розподілу ролей. Вважає, що всупереч висновкам суду обвинувальний акт не містить жодної преюдиції щодо винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 209 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Представник потерпілого ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає переконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення обвинувального акта.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, суд має право прийняти таке рішення, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; в ньому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, або не зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 листопада 2016 року (№5-328кс16), під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків сторони обвинувачення, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року (№ 51-2638км20)).

Перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні під №0002281 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційний суд приходить до висновку, що при його складанні дотримано вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Суд в порушення вимог ст. 372 КПК України не навів мотивів, з яких він дійшов висновку щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
Так, при перевірці матеріалів провадження встановлено, що до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002281 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.
З пред`явленого обвинувачення вбачається, що фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які слідчі вважали встановленими, викладені так, як це відомо органам досудового розслідування на підставі доказів, що є в матеріалах кримінального провадження.

Як видно з матеріалів судового провадження, в підготовчому судовому засіданні суд фактично без дослідження доказів піддав сумнівам висновки досудового розслідування щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні ними зазначених кримінальних правопорушень та кваліфікації їх дій, хоча згідно ч. 3 ст. 314 КПК України на цій стадії провадження не мав таких повноважень.

Висновки суду першої інстанції на предмет недотримання вимог ст. 291 КПК України, а саме не зазначення в обвинувальному акті при викладенні обвинувачення за ч.2 ст. 209 КК України конкретного суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, відсутність в обвинувальному акті посилання на вчинення злочинів групою осіб, неоднозначності та неконкретності правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 209 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не зазначення місця вчинення правопорушень та невідповідності формулювання обвинувачення правовій кваліфікації кримінального правопорушення,суд апеляційної інстанції вважає передчасними без врахування доводів сторони обвинувачення, до того ж ці обставини є предметом перевірки при розгляді провадження по суті і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта.

Що стосується посилання суду про не зазначення в обвинуваченні редакції ст. 209 КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то вказаний недолік на переконання апеляційного суду не може бути самостійною підставою для повернення обвинувального акта прокурору та може бути усунутий в ході розгляду кримінального провадження.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а згідно до вимог статей 338-340 КПК України в судовому засіданні прокурор може змінити обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

За таких обставин рішення суду відносно повернення обвинувального акта з підстав, вказаних судом, не можна визнати законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне та обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування ухвали і повернення провадження на новий розгляд у суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого провадження суд має перевірити відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, після чого прийняти відповідне рішення, передбачене ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4