Справа № 1-213/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/205/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня» кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу у Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2022 року відносно ОСОБА_7 , щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з із звичайним наглядом,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується питання ОСОБА_7 ,

лікуючого лікаря ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2022 року продовжено ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з із звичайним наглядом.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу якою змінити ОСОБА_7 застосовані щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а відтак ухвала постановлена всупереч вимогам КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що на переконання сторони захисту висновки комісії лікарів психіатрів щодо стійких порушень у сфері сприйняття ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду в суді першої інстанції. ОСОБА_7 був допитаний в судовому засіданні, давав пояснення, був доступний мовному контакту, на поставлені питання відповідав по суті, мислення логічне, до вчиненого суспільно - небезпечного діяння відноситься критично, висловлював своє відношення до поставленого йому діагнозу. Однак лікуючий лікар ОСОБА_9 заперечив можливість надання ОСОБА_7 психіатричної допомоги амбулаторно, але при цьому послався на загальні захворювання ОСОБА_7 таке як артеріальний тиск.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 і вказана квартира належить йому на праві власності. Крім того ОСОБА_7 має робітничі навички і може влаштуватися на роботу, для забезпечення своїх соціально-побутових потреб, у разі зміни йому лікування на амбулаторне. Крім того у нього є родич ОСОБА_10 , який проживає в м. Стрий і зможе допомогти ОСОБА_7 адаптуватися та соціалізуватися. Відтак наведені обставини дають підстави для обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , після отримання протягом десяти років в умовах стаціонару примусової психіатричної допомоги, у подальшому зможе отримувати таку допомогу амбулаторно, за місцем проживання. Та соціалізуватися в суспільстві. Відповідно висновок суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру із наданням психіатричної допомоги в умовах психіатричного закладу із звичайним наглядом, не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що заступник генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_11 та лікуючий лікар-психіатр лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_9 звернулися в суд із заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З даної заяви вбачається наступне.
З 16.04.2021 року ОСОБА_7 перебуває у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на лікуванні, до якого на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2021 року змінено примусові заходи медичного характеру з примусового лікування в умовах відділення посиленого нагляду на примусове лікування у психіатричному закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом за місцем його реєстрації, які були продовжені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 року.
У результаті проведеного комплексного обстеження та лікування вдалося досягнути незначного покращення психічного стану пацієнта та адаптацію у відділенні. Активно антисоціальних тенденцій не виявляє. Орієнтований правильно. Доступний мовному контакту, під час розмови дистанції дотримується формально, дещо демонстративний. У поведінці улесливий, маніпулятивний, намагається показати себе з кращої сторони. Періодично непродуктивно діяльний, розгальмований. Міміка жвава, на обличчі недоречна посмішка. Увага легко відволікається, свої внутрішні переживання, розкриває не повністю, вибірково. Мислення пришвидшене за темпом перебігу, паралогічне, резонерське з елементами зісковзування. Судження поверхневі, егоцентричні. Схильний до загострення містично-релігійних маячень, з переоцінкою власної особи що виконувала особливу роль, зокрема, борця за православну віру, очищення України від різного гатунку чаклунів ("колдунів"). Періодично висловлює маячні ідеї власної величі, які хворий дисимулює, реформаторства, схильний до кляузництва. За час перебування у відділенні звертався до різних державних установ. Галюцинаторну симптоматику на момент огляду заперечує, категорично заперечує розлади сприйняття в минулому. Фон настрою підвищений до рівня гіпоманії. Умовиводи вичурні, поверхневі, різнопланові. Коло інтересів обмежене, дефіцитарною симптоматикою, парафренними переживаннями, задоволенням потягів. З відчуттям власної значимості повідомляє про реакцію протесту на попередніх етапах лікування, що спричинили стійкі неврологічні розлади. Критика до власного стану знижена, визнає факт правопорушення, але трактує його хворобливо, звинувачує оточення. Емоційно холодно, з посмішкою розповідає про загибель потерпілих, пояснює свої дії, як єдиний вихід для суспільного блага. Добре орієнтований у вирішенні побутових питань. Самостійно себе обслуговує. Лікування приймає формально без заперечень, але періодично вимагає корекцій, з метою уникнення можливих ускладнень. На перший план в стані пацієнта виступає стійкий виражений психопатоподібний дефект внаслідок безперервного шизофренічного процесу, досягнути стану ремісії не вдалося.
02.02.2022 року ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що на момент огляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді простої форми шизофренії з безперервним типом перебігу, виражений психопатоподібний тип дефекту. Враховуючи, наявність у нього стійких характерних для даного захворювання розладів в сфері мислення, знижену критику до свого захворювання та скоєного, відсутність достатнього розуміння необхідності в постійному прийомі підтримуючого лікування, досягнути стану ремісії до даного часу не вдалося, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. У зв`язку з чим просять заяву задоволити.
Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_6 , підтриману ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , підтриману лікуючим лікарем ОСОБА_9 про заперечення апеляційних вимог захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (глава 39 КПК України) встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду щодо продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_7 ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Згідно з вимогами ч.1 ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час апеляційного розгляду, з 16.04.2021 року ОСОБА_7 перебуває у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на лікуванні, до якого на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2021 року змінено примусові заходи медичного характеру з примусового лікування в умовах відділення посиленого нагляду на примусове лікування у психіатричному закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом за місцем його реєстрації, які були продовжені ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.08.2021 року.
В результаті проведеного комплексного обстеження та лікування: нейролептики (р. модітен-депо, риспетрил, аміназин), коректори настрою (вальпроком), симтоматичне лікування (магнезія, ібунорм, бісепт, нейрорубін, нейрорубін, церебролізин), психотерапевтичні заняття, прогулянки вдалося досягнути незначного покращення психічного стану пацієнта та адаптацію у відділенні. Активно антисоціальних тенденцій не виявляє. Орієнтований правильно. Доступний мовному контакту, під час розмови дистанції дотримується формально, дещо демонстративний. У поведінці улесливий, маніпулятивний, намагається показати себе з кращої сторони. Періодично непродуктивно діяльний, розгальмований. Міміка жвава, на обличчі недоречна посмішка. Увага легко відволікається, свої внутрішні переживання, розкриває не повністю, вибірково. Мислення пришвидшене за темпом перебігу, паралогічне, резонерське з елементами зісковзування. Судження поверхневі, егоцентричні. Схильний до загострення містично-релігійних маячень, в з переоцінкою власної особи що виконувала особливу роль, зокрема, борця за православну віру, очищення України від різного гатунку чаклунів ("колдунів"). Періодично висловлює маячні ідеї власної величі, які хворий дисимулює, реформаторства, схильний до кляузництва. За час перебування у відділенні звертався до різних державних установ. Галюцинаторну симптоматику на момент огляду заперечує, категорично заперечує розлади сприйняття в минулому. Фон настрою підвищений до рівня гіпоманії. Умовиводи вичурні, поверхневі, різнопланові. Коло інтересів обмежене, дефіцитарною симптоматикою, парафренними переживаннями, задоволенням потягів. З відчуттям власної значимості повідомляє про реакцію протесту на попередніх етапах лікування, що спричинили стійкі неврологічні розлади. Критика до власного стану знижена, визнає факт правопорушення, але трактує його хворобливо, звинувачує оточення. Емоційно холодно, з посмішкою розповідає про загибель потерпілих, пояснює свої дії, як єдиний вихід для суспільного блага. Добре орієнтований у вирішенні побутових питань. Самостійно себе обслуговує. Лікування приймає формально без заперечень, але періодично вимагає корекцій, з метою уникнення можливих ускладнень. На перший план в стані пацієнта виступає стійкий виражений психопатоподібний дефект внаслідок безперервного шизофренічного процесу, досягнути стану ремісії не вдалося.
02.02.2022 року ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що на момент огляду ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді простої форми шизофренії з безперервним типом перебігу, виражений психопатоподібний тип дефекту. Враховуючи, наявність у нього стійких характерних для даного захворювання розладів в сфері мислення, знижену критику до свого захворювання та скоєного, відсутність достатнього розуміння необхідності в постійному прийомі підтримуючого лікування, досягнути стану ремісії до даного часу не вдалося, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
У судовому засіданні апеляційного суду був заслуханий лікуючий лікар психіатр ОСОБА_9 , який зазначив, що ОСОБА_12 дійсно потребує продовження примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні. Такий висновок ґрунтується на тривалому спостереженні лікарів за станом здоров`я ОСОБА_7 , вивченням обставин вчинених ним суспільно-небезпечних діянь. Психічний стан здоров`я ОСОБА_7 залишається нестабільним, через що передбачити його реакцію на ту чи іншу побутову ситуацію неможливо.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що його можна перевести на амбулаторне лікування за місцем проживання, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та спростовуються висновком лікарівпсихіатрів від 02.02.2022 року, згідно з яким ОСОБА_7 потребує продовження примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом.
Висновки лікарів, викладені у висновку, є переконливими і належним чином вмотивованими.
Підстав ставити під сумнів правильність цих висновків колегія суддів не вбачає.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він не потребує застосування до нього вказаних примусових заходів медичного характеру, суперечать наявним в матеріалах провадження доказам.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом.
Свої висновки суд першої інстанції також належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі.
Приймаючи рішення про продовження застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з психічного стану ОСОБА_7 та характеру вчиненого ним суспільно - небезпечного діяння.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 95, 514, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2022 року відносно ОСОБА_7 , щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з із звичайним наглядом - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: