Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1071/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №272/1071/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 травня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.07.2022 року, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував належним чином стан його здоров`я, те, що він є інвалідом 3 групи, а також має проблеми з артеріальним тиском та ногами. Вказує, що його дружина не заперечує, щоб він був під домашнім арештом.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000549 від 07.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні 16.05.2022 року прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на те, що 19.05.2022 року спливає строк вказаного запобіжного заходу, а ризики, які були підставою для обрання такого запобіжного заходу та його продовження, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися. Крім того, підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не має.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачений не доставлявся. оскільки такого клопотання не заявляв, тому, з урахуванням думки сторін провадження, та на підстав ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів провадить апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №272/1071/21, в провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000549 від 07.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ухвалою цього ж суду від 21 березня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 травня 2022 року, без визначення застави.

Враховуючи, що вказаний строк спливає, а ризики передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, суд першої інстанції дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Отже, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися з моменту попереднього продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків обґрунтований тим, що потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_9 є дружиною обвинуваченого, з якою він проживав в одному будинку, і обвинуваченому відомо місця проживання свідків, а тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню обгрунтований тим, що обвинувачений може не з`являтися на виклики суду.

Ризик продовження кримінального правопорушення обгрунтовується тим, що обвинувачений проживає в одному будинку з потерпілою і вона в суді першої інстанції просила не змінювати йому запобіжний захід, оскільки хвилюється за свій стан здоров`я.

Крім того, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Зазначення апелянтом про те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, з тих підстав, що він є інвалідом ІІІ групи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини судом враховані та стороною захисту не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на те, що його дружина не заперечує, щоб він був під домашнім арештом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтримала клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Колегія суддів зазначає, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.404,407,422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 травня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.07.2022 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: