Справа № 372/3446/16-к
провадження № 1-кп/368/21/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
відкрито провівши в залі суду в м. Кагарлик підготовче судове засідання кримінального провадження № 0000057 від 14.07.2014 р. щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст.. 366 ч. 2, 191 ч. 4 КК України, -
встановив:
02 травня 2018 року до Кагарлицького районного суду Київської області надійшли матеріали кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 14.07.2014 р. щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст.. 366 ч. 2, 191 ч. 4 КК України.
Під час підготовчого засідання прокурор вважав, що вказане кримінальне провадження підсудне Кагарлицькому районному суду Київської області. Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені ст. 284 КПК України, відсутні. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні. Таким чином, є всі підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду. Судовий розгляд здійснювати в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого та свідків згідно реєстру. Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту прокуророві, оскільки зазначені захисником та обвинуваченим підстави є надуманими та не дають підсави для повернення обвинувального акту прокуророві.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просила суд повернути обвинувального акта прокурору, мотивуючи наступним. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формування обвинувачення. Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням. Проте обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковим. Окрім того, реєстр матеріалів та процесуальних дій до обвинувального акту від 19.04.2018 року не містить Висновок судово-економічної експертизи № 5-05/36 від 1.1.03.2015 року, проведеної експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області, на якому базується висновок експерта № 19/12-3/34 від 06.06.2016 року, а сам обвинувальний акт не містить суми витрат, пов`язаних з даною процесуальною дією - вартість проведеної судової експертизи. Ч. 1 ст. 291 КПК України передбачено: «1. Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. 2. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження». Згідно зі ст. 314 КПК України: «1. Після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових
заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення -
затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку».
Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд повернути обвинувального акта прокурору, мотивуючи наступним. «19» липня 2018 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області ухвалила: «Направити матеріали кримінального провадження № 0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України, з Обухівського районного суду Київської області до Кагарлицького районного суду Київської області для розгляду по суті.» Однак при ознайомлені ним зі змістом матеріалів справи за № 372/3446/16-к кримінального провадження № 0000057, яка надійшла до Кагарлицького районного суду, було з`ясовано, що частина, а саме матеріали з «16» грудня 2016 року відколи суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_6 , ухвалив призначити підготовче судове засідання по справі № 372/3446/16-к на 22 грудня 2016 року об 11 год. 00 хв., по 17 серпня 2018 року в супереч ухвали Колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області та інструкції з діловодства в місцевих судах - відсутня. 07.02.2022 року через систему «Електронний суд» він отримав ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року та ухвалу Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2017 року по справі за № 372/3446/16-к кримінального провадження № 0000057, згідно яких обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків через його невідповідність вимогам статті 291 КПК України. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від «17» серпня 2018 року суд прийняв до свого провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 від 14.07.2014 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 191 КК України. Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у тому числі такої загальної засади кримінального провадження, як законність, що має безпосереднє відношення і до стадії досудового розслідування, суд в підготовчому судовому засіданні зобов`язаний перевірити зміст обвинувального акту та додатків до нього на відповідність вимогам КПК України з метою його подальшого призначення до розгляду при наявності на те правових підстав. Відповідно до частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Ухвалою Обухівського районного суд Київської області від 14 вересня 2017 року та колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2017 року обвинувальний акт було повернено прокурору для усунення виявлених недоліків через його невідповідність вимогам статті 291 КПК України. Положення статті 291 КПК України передбачено вичерпний перелік відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті. При цьому, такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду (колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2017 року). Відтак, в супереч норм ст.. 291 п.8 КПК України, прокурором не зазначено в реєстрі до обвинувального акту проведення процесуальної дії, а саме, проведення судово-економічної експертизи № 5-05/36 від 11.03.2015 року, на якій базується висновок експерта № 19/12-3/34 від 06.06.2016 року, та суми витрат пов`язаних з цією процесуальною дією. Проведення судово-економічної експертизи № 5-05/36 від 11.03.2015 року підтверджується зазначенням її в ухвалі Обухівського районного суду, суддя ОСОБА_7 від 20 травня 2015 року та в висновку експерта № 19/12-3/34 від 06.06.2016 року. Також обвинувальний акт не містить в собі належним чином сформульованого обвинувачення, яке є неконкретним, відсутнє обґрунтування спричинення тяжких наслідків та не зазначено, які саме наслідки настали від вчинених обвинуваченим дій, також не зазначено чим саме підтверджується розтрата бюджетних коштів обвинуваченим у великих розмірах, а також спосіб вчинення такої розтрати. Як свідчить лист Виконавчого комітету Української міської ради «Щодо надання інформації» від 18.01.2022 № 38/0/2-22 - повідомили, що на даний час Генеральний план населеного пункту с. Трипілля затверджений рішенням № 47 від 19 травня 2016 року 8 сесії Трипільської сільської ради 7 скликання є дійсним та використовується в роботі - включно по сьогоднішній день Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому. Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення. Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). Вищезазначені твердження знайшли своє відображення в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 05.08.2015 р. у справі №11-кп/791/676/15, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 р. у справі 11-кп/790/1470/15. Неконкретність обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на захист, яке не може бути усунуте судом в ході судового розгляду. Узагальнене обвинувачення, що має спрощений підхід є недопустимим, та є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, що свідчить про його неконкретність, та призводить до порушення прав обвинуваченого.
Вислухавши клопотання прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Підготовка справи до судового розгляду важливий етап у різних моделях кримінального провадження. На цій стадії вирішується ряд питань, пов`язаних з безперешкодним і ефективним кримінальним судочинством. Кримінально-процесуальний кодекс України 1960 р. містив положення про підготовку справи до судового розгляду (гл. 23 КПК України «Попередній розгляд справи суддею»).
Одним з рішень, які приймаються під час підготовчого судового засідання, ч. 3 ст. 314 КПК України визначає повернення обвинувального акта прокурору у випадку, якщо документ не відповідає вимогам Кодексу. Перед початком дії КПК України 2012 р. Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ намагався надати орієнтири такої невідповідності. Згідно з листом від 03.10.2012 р. №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у такому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, зокрема, якщо той містить положення, що суперечать одне одному; у ньому наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав акт самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки. Цей перелік не є вичерпним.
Першою групою проблем тлумачення і застосування цих правових норм є, власне, визначення критеріїв невідповідності обвинувального акта вимогам закону і, відповідно, передбачуваності для учасників результатів підготовчого судового засідання. Судова практика показує, що невідповідність обвинувального акта вимогам Кодексу є оціночним поняттям.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Обвинувальний акт має відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, які становлять 5 груп. Від їх оцінки під час підготовчого судового засідання залежить, яке рішення буде прийняте про повернення обвинувального акта чи про призначення судового розгляду на його підставі.
Обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Водночас обвинувальний акт може бути складений і прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з тим, що був складений слідчим, дізнавачем. Підписується обвинувальний акт слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Разом з тим, у практиці повернення є позиція, що у випадку, коли акт складається прокурором, він для чогось має бути ним ще й затверджений, хоча логіка такого підходу незрозуміла.
Системне теологічно-цільове тлумачення положень ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України в сукупності з положеннями п. 13 ч. 2 ст. 36 Кодексу дозволяє зробити висновок, що прокурор вправі підписати та затвердити обвинувальний акт самостійно не лише у випадку, коли він не погоджується з обвинувальним актом, що був складений слідчим, а й у будь-якому іншому випадку (вичерпний перелік яких Кодексом не встановлено), який випливає з обставин конкретного кримінального провадження, і таке рішення буде відповідати загальним засадам та завданням кримінального провадження. Правильність такого тлумачення підтверджується використанням у положеннях ч. 1 ст. 291 КПК України прислівника «зокрема», який, згідно з Великим тлумачним словником української мови, означає «окремо, особисто».
Положення КПК України визначають, що в тексті обвинувального акта мають бути вказані найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; вичерпний перелік даних, віднесених до анкетних відомостей кожного обвинуваченого, потерпілого і викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце складення та затвердження. Ці відомості становлять змістовне наповнення обвинувального акта, так би мовити, його серцевину.
За відсутності відповідних нормативних критеріїв унеможливлюється визначення відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам закону в цій частині.
Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладаються в обвинувальному акті в такому виді, як це вважає за правильне прокурор. Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин. Не підлягають розгляду в підготовчому судовому засіданні й питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення. На цій стадії суд лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи суть обвинувачення, а тому не вправі пропонувати прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події або викладати їх в інший спосіб.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК) стосуються не змісту обвинувального акта, а його форми (реквізитів). На підготовчому засіданні суд не вправі перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту), оскільки законодавець не наділяє суд на цьому етапі повноваженнями оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення. Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора наступних обов`язкових реквізитів:
1) виклад фактичних обставин, існування яких буде доводити прокурор у ході розгляду судом пред`явленого обвинувачення;
2) наведення правової кваліфікації відносно вказаних обставин (зазначення частини і статті КК, якою передбачено відповідальність за дії/бездіяльність обвинуваченої особи);
3) формулювання обвинувачення, тобто конкретизація, у яких діях/бездіяльності за наведених обставин винна особа (аналіз її поведінки через призму норми закону про кримінальну відповідальність, обвинувачення за якою їй пред`являється).
Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.
Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які об`єктивно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Вимоги до реєстру закріплені окремими положеннями.
Так, апеляційні ж суди при перегляді винесених рішень щодо повернення обвинувального акту із-за реєстрів вважають безпідставними визнані твердження суду щодо невідповідності вимогам закону реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому відсутні відомості про місце знаходження речових доказів, документи з зазначенням номера, тома та аркуша справи, іншої ідентифікації процесуальних дій та рішень, оскільки чинний КПК України не передбачає необхідності зазначення вказаних відомостей, а невідповідність реєстру не є підставою для повернення обвинувального акта.
Повернення обвинувального акта є правом, а не обов`язком суду, і приводом для нього може стати не будь-яка формальна невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка реально перешкоджає призначенню судового розгляду.
Вимоги, які висуваються до обвинувального акта, визначені у ст. 291 КПК України.
Так, згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;
5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Суд, перевіривши обвинувальний акт, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, вважає, що він формально відповідає нормам передбаченим ст.. 291 КПК України.
Суд зазначає, що під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.
У суду відсутні повноваження на перевірку змісту формулювання обвинувачення в такому аспекті в стадії підготовчого судового засідання і відсутність у чинному кримінальному процесуальному законодавстві вимог щодо правильності викладення його змісту.
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не встановлено, тому обвинувальний акт необхідно призначити до судового розгляду та клопотання обвинуваченого та його зазисника про повернення обвинувального акту не підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог ст. 27 КПК України кримінальне провадження не потребує закритого судового засідання, може розглядатись з урахуванням принципу гласності та відкритості у відкритому судовому засіданні із забезпеченням повного фіксування за допомогою технічних засобів, згідно вимог, передбачених ст.107 КПК України.
Не існує підстав для закриття провадження на підставі п.п. 4, 5, 6, 7, 8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України.
Судовий розгляд кримінального провадження слід провести одноособово, за участю прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого та свідків згідно реєстру.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 290-291, 314 - 316, 369, 371, 372 КПК України, суд, -
ухвалив:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокуророві відмовити.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокуророві відмовити
Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000057 від 14.07.2014 р. щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст.. 366 ч. 2, 191 ч. 4 КК України, на 27 травня 2022 р. о 11 год. 00 хв.
Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
Викликати в судове засідання: прокурора Київської обласної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 та свідків згідно реєстру.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кагарлицького районного суду
Київської області ОСОБА_1