Справа № 301/3031/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/594/21 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.11.2021.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`янське Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні №0000052 від 17.02.2021, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст.291 КПК України.
Згідно обвинувального акту, 04.04.2020 о 07 год. 10 хв., на автодорозі 1/18 на ділянці автошляху перед селом Ганушовце-над-Топльоу у напрямку від міста Пряшів Словацької Республіки, водій автомобіля «Мерседес Спрінтер» ОСОБА_8 , в світлу пору доби, без опадів, коли дорожнє покриття було сухим та чистим, проїжджаючи затяжний лівий поворот перед підйомом, в супереч закону №8/20098 Збірки Законів, статті 4 «Обов`язків водіїв», абз. 1, літери ц), статті 137 абз.1 Правил дорожнього руху Словацької республіки, не справившись з керуванням автомобіля та допустив його виїзд на металеві дорожні огороджувальні бар`єри, по яким проїхав 20 метрів, а після відштовхнувся від залізних перил моста і перекинувся на ліву сторону, почавши ковзати по дорозі 28,5 метрів у напрямку до с.Ганушовце-над-Топльоу. В результаті ДТП пасажир переднього пасажирського сидіння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та його дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.
В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки висунуте ОСОБА_8 обвинувачення є неконкретним, обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, зокрема, які саме положення правил безпеки дорожнього руху порушив обвинувачений і в чому полягали ці порушення, причинно-наслідковий зв`язок між вчиненими порушеннями та наслідками у виді смерті потерпілого, не зазначені в обвинувальному акті, внаслідок чого обвинувачений був

-2-

позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від цього обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист. Також судом констатовано, що злочин вчинено за межами України, однак, відомостей про визначення прокурором місця проведення досудового розслідування реєстр матерів досудового розслідування не містить як і відомостей про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення за межами України. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що допущені прокурором при затвердженні обвинувального акту порушення вимог КПК України є такими, що призводять до порушення права особи на захист, що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, в зв`язку з чим, повернув обвинувальний акт прокурору для усунення виявлених недоліків.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.11.2021 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На його думку, повернення обвинувального акту прокурору повинно передбачати не формальну його невідповідність вимогам КПК України, а містити такі недоліки, які перешкоджають суду провести судовий розгляд. Уважає, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Зазначає, що складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, усупереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст.291 КПК України, а наведені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є формальними. Посилається, що всі перелічені судом недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_8 могли бути усунуті під час судового розгляду цього кримінального провадження шляхом зміни обвинувачення та шляхом витребування судом відповідних документів. Звертає увагу на те, що суд під час підготовчого судового засідання неправомірно та всупереч ст.314 КПК України вдався до аналізу правильності викладення правової кваліфікації та суті обвинувачення.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст.ст.291,314 КПК України та передбачених п.п.1,2,13 ч.1 ст.7 цього Кодексу загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст.ст.8,9,20 КПК України.
Згідно ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та

-3-

місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту ( а.к.п. 1-4), колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, а саме п.5 ч.1 ст.291 КПК України, оскільки прокурором не висунуто ОСОБА_8 конкретного обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього злочину потрібно проаналізувати Правила дорожнього руху України, щоб з`ясувати, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.
Водночас зазначений злочин є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони є не будь-які з допущених особою порушень правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1,2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки ті порушення Правил дорожнього руху України, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

-4-

Таким чином, об`єктивна сторона цього складу злочину включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановка, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Суд зобов`язаний виявити, встановити і перелічити в описово-мотивувальній частині вироку всі порушення Правил дорожнього руху України, які мали місце під час дорожньо-транспортної пригоди та чітко зазначити, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які були лише умовами, що сприяли порушенню правил та настанню наслідків.
Отже, тільки такі порушення Правил дорожнього руху України, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і становлять безпосередню причину їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.
Так, зі змісту обвинувального акту, зокрема викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, не вбачається, які саме положення правил безпеки дорожнього руху порушив обвинувачений і в чому полягали ці порушення, не зазначено і про причинно-наслідковий зв`язок між вчиненими порушеннями та наслідками у виді смерті потерпілого.
Викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини справи, слідчий обмежився вказівкою на номер закону «Закону №8/2008 Збірки Законів», а також на номери пунктів Правил дорожнього руху Словацької Республіки «статті 4 «Обов`язків водіїв», абз.1, літери ц), статті 137 абз. 1», які, на його думку, порушив обвинувачений.
При цьому, зазначаючи про порушення «Закону №8/2008 Збірки Законів», слідчий не вказав, які саме положення Закону порушив обвинувачений та вказуючи на порушення «Закону №8/2008 Збірки Законів» та «статті 4 «Обов`язків водіїв», абз. 1, літери ц), статті 137 абз. 1», слідчий не виклав зміст вказаних норм.
Вищевказане свідчить про те, що в обвинувальному акті не повно та не конкретно викладені фактичні обставини, які мали місце.
Вказані порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором при його затвердженні, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів ОСОБА_8 , зокрема, порушують його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з порушенням права ОСОБА_8 на захист.
Окрім того, відповідно до вимог ч.2 ст.109, п.1 ч.4 ст.291 КПК України, до обвинувального акту додається, у тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Частиною 1 статті 4 КПК України передбачено, що кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

-5-

Відповідно до вимог ч.3 ст.218 КПК України, якщо кримінальне правопорушення вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за межами України, однак, відомостей про визначення прокурором місця проведення досудового розслідування реєстр матерів досудового розслідування не містить.
Згідно ст.7 КК України, громадяни України, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Якщо особи, зазначені у частині першій цієї статті, за вчинені кримінальні правопорушення зазнали кримінального покарання за межами України, вони не можуть бути притягнені в Україні до кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення.
Відомостей про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення за межами України ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування не містить.
Положеннями ст.ст.595,598 КПК України визначено «Порядок і умови перейняття кримінального провадження від іноземних держав» та «Порядок кримінального провадження, що перейняте від іншої держави».
Зокрема, вищевказаними нормами визначено, що тільки після перейняття кримінального провадження у порядку, визначеному КПК України, слідчий, прокурор України мають право здійснювати будь-які передбачені цим Кодексом процесуальні дії.
Однак, всупереч вимогам ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить жодних відомостей про проходження даним кримінальним провадженням визначеної законом процедури «перейняття кримінального провадження від іноземної держави».
Апеляційний суд вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Виявлені апеляційним судом та вищенаведені порушення слідчим та прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, на переконання колегії суддів є такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, що в свою чергу свідчить про те, що подальший судовий розгляд кримінального провадження у розумінні ч.1 ст.337 КПК України є неможливим без усунення цих недоліків.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги прокурора апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, бере до уваги положення ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують факту невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам КПК України, який не дає можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

-6-

Керуючись ст.ст.291,404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 11.11.2021 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: