Справа № 522/3809/22
Провадження № 1-кс/522/3522/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року,

встановив:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року.
Клопотання про скасування арешту майна обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 повідомленні про підозру у кримінальному провадженні не вручалося та він не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи. Арештоване майно не є доказом злочину та не підлягає спеціальній конфіскації. Пристрій травматичної зброї та мисливський карабін перебували у ОСОБА_3 на законних підставах.
Учасники провадження були повідомлені про час та місце судового засідання, однак в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

Відповідно ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Таким чином, вважаю, що оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, письмових заяв про відкладення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Дослідивши клопотання про скасування арешту майна, докази, на які посилається заявник в обґрунтування вищевказаних вимог клопотання, суд приходить до висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року, був накладений арешт на майно вилучене 04.03.2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3
02.06.2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року.
Клопотання про скасування арешту майна обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 повідомленні про підозру у кримінальному провадженні не вручалося та він не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи. Арештоване майно не є доказом злочину та не підлягає спеціальній конфіскації. Пристрій травматичної зброї та мисливський карабін перебували у ОСОБА_3 на законних підставах.
Дослідивши матеріали провадження та доводи клопотання вважаю, що клопотання про скасування арешту знайшли часткове підтвердження, з огляду на таке.
Так, в ході розгляду клопотання встановлено, що з часу внесення відомостей до ЄРДР 02.03.2022 року та до звернення з клопотанням 02.06.0222 року вилучене майно не було визнано речовим доказом.
Крім того, ОСОБА_3 повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не вручалося.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Таким чином, вважаю про відсутність необхідності у подальшому накладення арешту на вилучене майно, оскільки підстава для накладення арешту на майно, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, відсутня, в зв`язку з чим вилучене майно на час розгляду клопотання не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та не може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, до клопотання представником власника майна надано докази, з яких вбачається, що ОСОБА_3 має дозвіл № НОМЕР_1 на право зберігання пристрою травматичної дії «Вій», к. 9 мм, № НОМЕР_2 , дозвіл № НОМЕР_3 на право зберігання мисливського карабіну зброю «Сайга MK» № Н. НОМЕР_4 , а також інші докази, які вказують на те, що інші вилучені речі на законних підставах перебувають у власності ОСОБА_3 .
Тобто, на даний час не вбачається підстав для обмеження ОСОБА_3 в праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що представником власника майна доведено та стороною обвинувачення не спростовано, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, тому заявлене клопотання підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про те, що у кримінальному провадженні відпала потреба в подальшому застосуванні арешту майна, підтверджується заявою слідчого ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення клопотання.
Разом з тим, вважаю необхідним відмовити у скасуванні арешту на різноманітні ножі у ножнах у загальній кількості 23 шт, оскільки адвокатом не надано доказів, які б свідчили, що зазначені ножі належать саме ОСОБА_3 .
На підставі наведеного, слідчий суддя, враховуючи доводи клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, а також вищевикладені приписи закону, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог вищевказаного клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 170 - 173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року, задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року, а саме на:
- посвідчення морського порту на імя ОСОБА_6 ;
- банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_5 ;
- банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_6 ;
- мобільний телефон «Iphone 12 Mini» IMEI: НОМЕР_7 з сім карткою лайфселл НОМЕР_8 ;
- Мобільний телефон «Nokia» IMEI: НОМЕР_9 з сім карткою водафон НОМЕР_10 ;
- мобільний телефон «Nokia» IMEI: НОМЕР_11 з сім карткою київстар НОМЕР_12 ;
- флеш-накопичувач «Transcend» Jet Flash 32 Gb;
- флеш-накопичувач «SanDisk» 32 Gb;
- фристрій травматичної дії «ВІЙ» № ЧН 0000129 з посвідченням № НОМЕР_13 від 18.08.2020, яке видано ОСОБА_3 ;
- предмет схожий на нарізну мисливську карабіну зброю «Сайга МК» № Н. НОМЕР_4 з двома порожніми магазинами та дозволом № 1051 від 23.01.2021, виданий ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: