Справа № 276/2007/21
Провадження по справі№ 1-кп/276/58/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Хорошів кримінальне провадження №0000046 від 09.06.2021 про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Буки Житомирського району Житомирської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «Ресурс Трейдінг Україна», інваліда 3 групи, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В :
08.06.2021, близько 10 год. 00 хв. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які перебували на прилеглій території до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті існуючих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого після спільних словесних образ ОСОБА_5 взялася своєю лівою рукою за верхній одяг ОСОБА_7 , після чого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_7 своєю правою рукою схопив потерпілу за палець лівої руки та повернув його у бік, в наслідок чого ОСОБА_5 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основної фаланги 5 пальця лівої кисті, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно між його сім`єю та сусідами існує конфлікт з приводу земельної ділянки та огорожі. 8 червня 2021 року під час спілкування у присутності працівників селищної ради потерпіла почала ображати його, а він у відповідь образив її. Після цього потерпіла підійшла до нього, взялась правою рукою за його футболку а лівою хотіла нанести удар по обличчю, проте він захищаючись, своєю правою рукою зловив її ліву руку на рівні своєї голови та відштовхнув руку в сторону від себе, все тривало декілька секунд. Під час цього потерпіла крикнула «Ой, палець» та відійшла. При цьому обвинувачений повідомив, що схватив потерпілу не за мізинець, а за долоню, тобто за чотири пальці, а тому не міг його вивернути. Палець у потерпілої вже був пошкоджений на час конфлікту та взагалі вона трималася за два середні пальці, а не за мізинець. Умислу на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у нього не було, якби вона не хватала його за футболку та не намагалася вдарити, він би взагалі до потерпілої не торкався. Проти задоволення цивільного позову заперечив.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також письмовими документами та висновками експерта.
Так, допитана потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що з серпня 2020 року між її сім`єю та сім`єю сусіда ОСОБА_11 почали виникати конфлікти через використання земельної ділянки та її огородження, яка знаходиться поруч з їх домоволодіннями та фактично належить до земель сільської ради. У зв`язку з конфліктною ситуацією 08.06.2021 близько 9 години ранку до них прибули представники селищної ради, зокрема староста ОСОБА_9 та діловод ОСОБА_10 . Під час спілкування на місці, в цей день близько 10 години ранку ОСОБА_7 образив потерпілу та вона підійшла до нього на відстань півметра щоб дати ляпаса, лівою рукою хотіла схопити ОСОБА_7 за одяг, протянула руку до його одягу, але чи взялася за нього не пам`ятає, а правою рукою хотіла дати ляпаса йому по обличчі. Проте, ОСОБА_7 схватив її ліву руку, а точніше за палець на лівій руці та вивернув його у бік, так що він хруснув та став дугою, обвинувачений під час цих дій нічого не казав. Одною чи двома руками схватив її обвинувачений потерпіла точно не пам`ятає, так як все відбулося дуже швидко. Після цього вона відчула різкий біль, обвинувачений пустив її руку та вона відійшла в сторону, подія з пошкодженням пальця тривала декілька секунд. До цього обвинувачений активних дій для спричинення їй тілесних ушкоджень не вчиняв. Після цього потерпіла поїхала до лікарні в смт. Черняхів, зробила рентген, де було встановлено їй діагноз «перелом пальця» та відповідно накладено гіпсову пов`язку, з якою вона ходила близько місяця до липня 2021 року. Вказала, що їй доводилось обробляти город із вказаною пов`язкою, вона відчувала постійний біль, а сусіди, у тому числі обвинувачений з неї насміхались та продовжували ображати її. Цивільний позов підтримала у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює старостою Топорищанського округу Хорошівської громади та 08.06.2021 у складі робочої групи виїжджала на місце для розгляду конфліктної ситуації між родинами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Перебуваючи на спірній ділянці потерпіла та обвинувачений ображали один одного, проте після образливих слів ОСОБА_7 потерпіла наблизилася до нього на відстань близько півметра та звела праву руку до гори щоб дати обвинуваченому ляпаса, однак не вдарила його, обвинувачений відбив в сторону праву руку потерпілої, потерпіла та обвинувачений стояли обличчям один до одного. Свідок вказала, що ліва рука потерпілої була біля верхнього одягу обвинуваченого, рука була розкрита, не зажата в кулак, проте що саме обвинувачений зробив з лівою рукою потерпілої свідок не бачила, оскільки конфлікт тривав декілька секунд. В цей час потерпіла скрикнула та сказала, що обвинувачений напевно зламав їй палець, вона трималась за палець на лівій руці, зокрема за мізинець, який почав напухати прямо там на місці конфлікту та був трохи вивернутий. Відразу після цього потерпіла пішла до дому, обвинувачений при цьому нічого не казав. Перед початком конфлікту між потерпілою та обвинуваченим будь-яких ознак про те, що у потерпілої ОСОБА_5 був зламаний палець не було та вона про це нічого не казала, обвинувачений будь-яких погроз потерпілій перед конфліктом та під час безпосереднього конфлікту не висловлював.
Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що 08.06.2021 у складі робочої групи вона розглядала конфліктну ситуацію, що склалась між родинами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Перебуваючи на спірній ділянці потерпіла та обвинувачений ображали один одного, проте після образливих слів ОСОБА_7 потерпіла наблизилася до нього, свідок притримувала дружину ОСОБА_7 , щоб вона не втручалася в конфлікт, а тому стояла спиною до обвинуваченого та потерпілої і самої події нанесення ударів чи вчинення інших дій останніми не бачила. Проте, перебуваючи спиною до потерпілої та обвинуваченого після того як потерпіла підійшла до обвинуваченого під час конфлікту між ними, який тривав декілька секунд, потерпіла застогнала що їй зламали палець та вона стала триматися за ліву руку, свідок повернулась та потерпіла показувала мізинець на лівій руці, який як їй здався був трохи вивернутий, до цього потерпіла не жалілася, що в неї був пошкоджений палець на руці. Після цього потерпіла сказала, що поїде до лікарні та не пробачить це обвинуваченому. Свідок зазначила, що під час конфлікту обвинувачений будь-яких погроз потерпілій не висловлював.
Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину, крім показань потерпілої та свідків підтверджена також сукупністю наданих і безпосередньо досліджених письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.06.2021 року від ОСОБА_5 , яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, про те, що 08.06.2021 року близько 10 години під час суперечки із сусідом ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження, перелом мізинця;

- рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 , згідно якого 08.06.2021 о 15:38 надійшла заява ОСОБА_5 по факту нанесення їй тілесних ушкоджень сусідом;

- висновком судово-медичної експертизи №874 від 17.07.2021, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основної фаланги 5 пальця лівої кісті, яке утворилося від дії твердого тупого з обмеженою контактуючою поверхнею предмета, могло утворитись 08.06.2021 при обставинах, вказаних потерпілою та відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості;

- постановою від 20.08.2021 про зміну правової кваліфікації кримінального проступку з ч.1 ст. 125 на ч.1 ст. 122 КК України;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.09.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_5 та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що потерпіла показала на місці із залученням статиста де саме перебувала її ліва рука на одязі обвинуваченого та як він своєю правою рукою взяв її за мізинець та прокрутив, від чого вона відчула різкий біль;

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №1644 від 04.10.2021, відповідно до якого виявлене тілесне ушкодження могло утворитися за обставин, зазначених на фототаблицях до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 27.09.2021.

Згідно вимог ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно норм ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи, поза розумним сумнівом.
Принцип «поза розумним сумнівом» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Показання обвинуваченого про те, що потерпіла взялась правою рукою за його футболку а лівою хотіла нанести удар по обличчю, проте він захищаючись, своєю правою рукою зловив її ліву руку на рівні своєї голови та відштовхнув руку в сторону від себе суд розцінює, як захисну позицію та намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності. Так, оцінюючи всі досліджені під час судового розгляду докази, судом встановлено, що показання обвинуваченого в цій частині спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка зазначила, що вона саме лівою рукою хотіла схопити ОСОБА_7 за одяг, а правою рукою хотіла дати ляпаса йому по обличчі, проте, ОСОБА_7 схватив її ліву руку, а точніше за палець на лівій руці та вивернув його у бік, так що він став дугою та вона відчула різкий біль, а обвинувачений пустив її руку.
Вказані показання потерпілої узгоджуються з показами свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що саме ліва рука потерпілої була біля верхнього одягу обвинуваченого, а права рука потерпілої була піднята, проте нею удар так і не наносився і в цей час потерпіла скрикнула від болю і показала свій палець «мізинець» на лівій руці, який був вивернутий та відразу почав набрякати, хоча до цього ОСОБА_5 будь-яких видимих тілесних ушкоджень не мала, ударів лівою рукою, про що зазначав обвинувачений потерпіла не наносила, а також узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 ,яка вказала, що саме під час конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, який тривав декілька секунд, потерпіла застогнала що їй зламали палець та вона стала триматися за ліву руку, свідок повернулась та потерпіла показувала мізинець на лівій руці, який, як їй здався, був трохи вивернутий, хоча до цього потерпіла не жалілася, що в неї був пошкоджений палець на руці.
Крім того, показання потерпілої ОСОБА_5 підтверджуються також протоколом проведення слідчого експерименту за її участі від 27.09.2021, на якому зафіксовано положення лівої руки потерпілої на одязі ОСОБА_7 та як саме обвинувачений схватив потерпілу за палець лівої руки, висновком судово-медичного експерта №874 від 17.07.2021 року, згідно яких експерт підтвердив, що тілесне ушкодження у ОСОБА_5 могло утворитися 08.06.2021 від дії тупого твердого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету при обставинах вказаних потерпілою, а саме зі слів потерпілої у висновку зазначено: «в ході конфлікту із сусідом, за то що він її оскорбляв, вона хотіла вдарити його долонею по щоці, але той схопив її за пальці лівої кісті та крутнув», а також висновком судово-медичного експерта №1644 від 04.10.2021 року, відповідно до якого виявлене тілесне ушкодження могло утворитися за обставин зазначених на фототаблицях до протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 27.09.2021.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази є достовірними та достатніми, оскільки в цілому не протирічать один одному, а навпаки доповнюють один одного щодо обставин вчинення злочину, мотиву та форми вини обвинуваченого та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку. При цьому суд враховує всю сукупність як об`єктивних так і суб`єктивних обставин вчинення злочину.
Доводи сторони захисту про те, що у обвинуваченого не було умислу на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, оскільки він не висловлював на її адресу жодних погроз, а в його діях наявна необережна форма вини, суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються сукупністю наведених вище доказів, які свідчать про раптовість виникнення умислу обвинуваченого на нанесення таких ушкоджень під час безпосередньої близькості потерпілої і обвинуваченого у ході конфлікту та про його активні дії, пов`язані із спрямуванням фізичної сили на пальці лівої руки потерпілої, які перебували у нерухомому стані, передбачаючи при цьому можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілій. Враховуючи викладене, у суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_5 , а тому, на думку суду, надані нею показання є достатніми у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями свідків
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , протоколом проведення слідчого експерименту, а також висновками судово-медичного експерта, для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю, а його дії кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою пенсійного віку та має ІІІ групу інвалідності, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, одружений, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Враховуючи наведені вище обставини, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, даних про особу обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, потерпілої та захисника, а також неможливість призначення ОСОБА_7 як особі пенсійного віку покарань у виді виправних робіт та обмеження волі, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції вчиненого кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах. На думку суду саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного.
Отже, враховуючи обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, дії під час конфлікту як обвинуваченого так і потерпілої, вчинення обвинуваченим одноразової дії для нанесення тілесних ушкоджень та відсутність тяжких наслідків для потерпілої, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою пенсійного віку та має ІІІ групу інвалідності, характеризується позитивно, а також позицію прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку у один рік та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому. У той час, як призначення покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Так, потерпілою ОСОБА_5 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з останнього заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000гривень.
Розмір завданої моральної шкоди цивільний позивач обґрунтовує тим, що дана подія пригнічує її морально та психологічно, вносить в життя додаткові хвилювання, вона перебувала у вкрай важкому стані, на даний час також страждає від дій відповідача, а саме: постійні болі в руці, постійні головні болі, постійно паморочиться голова, не може довгий час працювати лівою рукою, бо відчуває нестерпний біль. Також, цивільний позивач вказує, що на даний час вона продовжує лікування, яке буде тривалим, а тому не має змоги фізично працювати, хоча проживає у сільській місцевості і має багато роботи по господарству. З моменту події і по сьогоднішній день її моральний стан та стан її близьких у напрузі, порушився їх нормальний ритм життя.
В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов не визнав, подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). Вказує, що перелом одного пальця лівої руки, а саме мізинця, не може завдати настільки великих моральних страждань, а тим більше паморочення в голові та постійні головні болі, позивачем не наведено жодного доказу на підтвердження зміни її нормального ритму життя, всі твердження, наведені позивачем є значно перебільшеними.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. (пункт 9 Постанови № 4).
Так, внаслідок вчиненого ОСОБА_7 злочину, потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно моральної шкоди, яка полягала у фізичних стражданнях внаслідок болю, душевних стражданнях внаслідок травм та тривалого розладу здоров`я, що підтверджується показами потерпілої та свідків і дослідженими в судовому засіданні висновками судово-медичних експертиз. Крім того, як вбачається з показів самої потерпілої лікування вона проходила на протязі місяця до липня 2021 року, що створювало їй труднощі у веденні домашнього господарства, зокрема обробітку земельної ділянки, а також свідчить про порушенні нормальних життєвих зв`язків саме на вказаний період.
Разом з тим, потерпілою ОСОБА_5 до цивільного позову не долучено доказів, які б підтверджували завдання їй моральної шкоди, що б оцінювались в розмірі 50000 грн., зокрема, цивільним позивачем не надано доказів та не доведено, що вона перебувала у вкрай важкому стані, що має постійні болі в руці, постійні головні болі, постійно паморочиться голова та що це пов`язано саме з неправомірними діями відповідача, які виразилися у переломі одного пальця лівої руки, жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що вона на даний час продовжує лікування, яке буде тривалим потерпіла не надала.
Крім того, суд при визначені розміру моральної шкоди враховує всі встановленні під час розгляду справи обставини, у тому числі неправомірні дії потерпілої, які виражалися в обопільних образах у бік обвинуваченого, самостійне наближення її до обвинуваченого та тримання його за одяг, що в свою чергу сприяло вчиненню ОСОБА_7 кримінального правопорушення та спричинення потерпілій тілесного ушкодження.
Тому, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, враховуючи принцип співмірності завданої шкоди заявленій до відшкодування суми моральної шкоди, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 є такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі 5000 грн., які слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 .
В решті заявленого позову слід відмовити за безпідставністю.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні, а тому судом не вирішуються питання щодо них.
Підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вбачається.
Керуючись ст.ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заявлений потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути із засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1