Номер провадження: 11-сс/813/925/22
Справа № 947/5135/21 1-кс/947/4456/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000182, внесеного до ЄРДР 05.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст27 ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч. 3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2021 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та накладено арешт з забороною користування та розпорядження на тимчасово вилучене майно 01.06.2022 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді у квартирі АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (та яке перелічене в резолютивній частині ухвали).
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, та з метою проведення необхідних слідчих дій з вказаним майном.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
-слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна поза строками, визначеними ст.173 КПК України;
-слідчим суддею не враховано вимоги ст.168 КПК України та в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку не зазначені конкретні засоби зв`язку, а тому таке майно не є тимчасово вилученим;
-клопотання слідчого взагалі не містить в собі обґрунтування накладення арешту на майно, зокрема грошові кошти, а на момент звернення слідчого із клопотанням про арешт майна ОСОБА_7 не мав відношення до даного кримінального провадження, оскільки повідомлення про підозру особисто йому вручене не було.
Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги адвокат зазначає, що слідчий суддя, як на підставу пропуску строку на розгляд клопотання слідчого вказує, що тривалий розгляд справи обумовлений неявкою в судові засідання власника майна, що не відповідає дійсності.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 01.07.2022 року про арешт майна скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, а тому за згодою учасників провадження, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000182, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.02.2021року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст27 ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч. 3 ст.15 ч.4 ст.190КК України.

За версією органів досудового розслідування встановлено, що приблизно на початку вересня 2017 року, більш точні дата та час не встановлені, перебуваючи в м. Одеса, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші невстановлені особи зорганізувались з метою заволодіння шахрайським шляхом чужим майном та правом на це майно.
Так, усвідомлюючи, що реалізація злочинного плану можлива лише за умови створення внутрішньо-стійкого об`єднання із залученням не менше трьох осіб, детального розподілу обов`язків, забезпеченням взаємозв`язку, координації дій між ними, у вересні 2017 року ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами було створено організовану групу на території м. Одесі, яку очолив ОСОБА_11 .
У період часу з вересня 2017 року по 11.02.2021 члени організованої злочинної групи під керівництвом ОСОБА_11 обманим шляхом з використанням підроблених документів заволоділи об`єктами нерухомості а саме:
- нежитловими приміщеннями загальною площею 1119,1 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 45.337.994,0 грн, чим завдали державному підприємству «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» матеріальну шкоду в особливо великих розмірах на вказану суму;
- нежилими приміщеннями № 107, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , загальною вартістю 850.062,0 грн, які знаходились в управлінні ТОВ «БерегЖилсервіс», чим завдали матеріальну шкоду власникам в особливо великих розмірах на вказану суму;
- вчинили замах на заволодіння земельною ділянкою кадастровий номер :43:007:0009 площею 0, 5642 га за адресою: АДРЕСА_4 , будівлями та спорудами загальною площею 345,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом обману (шахрайства), маючи намір завдати матеріальної шкоди ОСОБА_14 .
В рамках вказаного кримінального провадження 01.06.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2022 року, був проведений обшук у квартирі АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час обшуку виявлено та вилучено речі, перелік яких міститься в клопотанні. Вилучені предмети, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, згідно клопотання слідчого містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, вилучені речі необхідні з метою проведення подальшого експертного дослідження, а також з метою виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речових доказів, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вилучене майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, на них може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження, зокрема, щодо обставин незаконної діяльності особи, а також осіб причетних до вчинення кримінальних правопорушень.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речовими доказами від 01.06.2022 року, відповідно до якої вилучені речі та документи визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов вірного висновку, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з метою проведення судових експертиз з вилученим майном та зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважав за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно, з метою збереження та дослідження вказаних речових доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками ухвали слідчого судді про те, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000182.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000182відомості про яке внесені до ЄРДР 05.02.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст27 ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.27 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч. 3 ст.15 ч.4 ст.190КК України, про накладення арешту на майно, перелічене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку, 01.06.2022 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, за адресою: АДРЕСА_5 , був проведений обшук, під час проведення якого були вилучені мобільні телефони та інше майно, перелік яких міститься в клопотанні.

Окрім того, вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому на нього може бути накладений арешт, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, незалежно від того, хто є його власником, у кого і де він знаходиться, а також незалежно від того чи належить він підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на вилучене майно, є безпідставними.

Крім того апеляційний суд відхиляє доводи про те, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, на даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучені телефони є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Більш того, до матеріалів клопотання долучена копія повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 263 КК України, яка була вручена дружині ОСОБА_7 для передачі останньому (а.п. 86-101).
На переконання апеляційного суду, відомості, які наявні або були видалені з вилучених мобільних телефонів, можуть використовуватися як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відповідно телефон, як матеріальний носій цих відомостей, має ознаки речового доказу і може бути використаний сторонами кримінального провадження, крім цього вилучення зазначеної техніки необхідне для проведення експертного дослідження, яке постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 03.06.2022 призначене до виконання (а.п. 84). Цим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вилучених речей критеріям, встановленим ст.98 КПК України.
Доводи апелянта щодо порушення строків на подання клопотання до суду є необґрунтованими, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду у строк, тобто 02.06.2022 року. При цьому апеляційний суд приймає до уваги посилання апелянта відносно порушення слідчим суддею строків розгляду, передбачених ст. 173 КПК України, однак вказане порушення не є істотним.
Відповідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідь до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати такого майна власником чи особою в якої його вилучено. Однак з накладенням арешту втрачається така можливість, а тому може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000182 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Посилання апелянта на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом - не встановлено.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000182, внесеного до ЄРДР 05.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч. 3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4