Категорія:ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.187, ч.3 ст. 357 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любче Рожищенського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, судимого:
- 09.06.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 годин громадських робіт;
- 21.12.2020 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст.185, ч.4 70, 71 КК України до 5 місяців 25 днів арешту,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду вчинення кримінального правопорушення 29.03.2020 року, та виправдано, на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
засуджено за:
- за ч.2 ст.185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна;
- за ч.3 ст.357 КК України - 3 (три) місяці арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2020 та ухвалою Волинського апеляційного суду від 11.05.2021 5 місяців 25 днів арешту, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 покарання 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 18 вересня 2020 року, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - тримання під вартою, обраний ухвалою від 20.09.2020 (продовжений відповідними судовими рішеннями), залишино до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», що діяла на момент вчинення першого епізоду із вчинених ним кримінальних правопорушень), зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення з 18.09.2020 (з моменту його затримання) по дату набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,
засуджено за:
- за ч.2 ст.187 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, - 5 (п`ять) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.357 КК України -3 (три) місяці арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 - домашній арешт, з забороною залишати місце свого проживання ( АДРЕСА_2 ), цілодобово, обраний ухвалою від 18.12.2020 та продовжений відповідним судовим рішенням скасовано.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення з дня затримання 18.09.2020 по 18.12.2020 (обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та звільнення з-під варти), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат за проведення експертиз та арешт майна.
Згідно із вироком суду обвинувачених визнано винними і засуджено за те, що обвинувачений ОСОБА_7 в період з 14.00 год. по 18.00 год. 10.07.2016 (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замка, проник до підвального приміщення АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_12 велосипед невідомої марки чорного кольору вартістю 2400 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.
Він же, повторно, в лютому 2020 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа, проник до підсобного приміщення, що між другим та третім поверхами під`їзду № 1 будинку за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_13 велосипед зеленого кольору, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №783 від 11.11.2020 - 2633,33 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.
Він же, повторно, в період з 20.00 год. 10 червня 2020 року по 07.00 год. 11 червня 2020 року, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території будівництва «DreamTown», за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_14 електричний перфоратор марки «Dnipro-M» моделі «RH-100», вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №782 від 09.11.2020 - 1238,67 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, в червні 2020 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) умисно, з корисливих мотивів, через паркан проник до прибудинкової території будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_15 велосипед невідомої марки жовтого кольору, вартістю 3000 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, 16 липня 2020 року близько 03.00 год., умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в першому під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_16 велосипед білого кольору вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №783 від 11.11.2020 - 4000 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, в липні 2020 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_7 , шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний ОСОБА_17 мобільний телефон марки «Леново» вартістю 800 грн, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, спричинивши останньому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, в період з 28.07.2020 по 31.07.2020 (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) умисно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дверей, проник у автомобіль марки «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився поблизу магазину «Рукавичка», що за адресою: м. Луцьк, пр. Грушевського, 26, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy L» білого кольору, вартістю 1000 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_18 майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, 10 серпня 2020 року, в обідню пору (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_8 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_19 мобільний телефон марки «Fly», ІМЕI: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 249 грн, спричинивши останній майнової шкоди на вказану суму.
Він же, повторно, 22 серпня 2020 року близько 23.00 год. (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину «Торговий павільйон», що поблизу будинку за адресою: м. Луцьк, пр. Василя Мойсея, 2, використовуючи попередньо знайдену банківську картку № НОМЕР_5 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_20 , шляхом проведення операції по безготівковій оплаті покупок, таємно викрав із вказаної картки грошові кошти в сумі 260 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди на вказану суму.
Він же, повторно, 22 серпня 2020 року близько 23.50 год. (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», за адресою: м. Луцьк, пр. Грушевського, 20, використовуючи попередньо знайдену банківську картку № НОМЕР_5 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_20 , шляхом проведення операції по безготівковій оплаті покупок, таємно викрав із вказаної картки грошові кошти в загальній сумі 384 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, 23 серпня 2020 року близько 01.31 год., умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні магазину автозаправної станції «Окко», за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 5, використовуючи попередньо знайдену банківську картку № НОМЕР_5 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_20 , шляхом проведення операції по безготівковій оплаті покупок, таємно викрав із вказаної картки грошові кошти в загальній сумі 706,7 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_20 майнової шкоди на вказану суму.

Він же, повторно, в період з 23.00 год. 11 вересня 2020 року по 07.00 год. 12 вересня 2020 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в другому під`їзді будинку АДРЕСА_9 , шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний потерпілій ОСОБА_21 велосипед марки «Мустанг» синього кольору, вартістю 1000 грн, спричинивши останній майнової шкоди на вказану суму.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_8 , 17 вересня 2020 року близько 05.00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_10 , куди вони зайшли з дозволу потерпілого ОСОБА_22 (а саме: біля вказаного вище будинку за допомогою системи «Домофон» здійснили дзвінок в квартиру АДРЕСА_11 , де ОСОБА_7 попросив ОСОБА_22 відчинити двері, що останній і зробив, після чого, через відчинені потерпілим двері зайшли до квартири), де вчинили напад на ОСОБА_22 , а саме: ОСОБА_7 розпилив йому в обличчя аерозольну суміш із невідомим газом сльозоточивої та дратівної дії та наніс йому удар в голову, внаслідок чого останній впав та втратив свідомість. В подальшому, коли потерпілий лежав на підлозі квартири, ОСОБА_7 , поки ОСОБА_8 мив обличчя на кухні через потрапляння йому газу в очі, наніс останньому ще ряд ударів ногами по голові та тулубу.

Після цього, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_12 , відкрито заволоділи належним ОСОБА_22 майном, а саме: пластиковою пляшкою прозорого кольору об`ємом 5 л з вмістом спирту вартістю 250 грн; шуруповертом марки «DeWalt» моделі «DCD771» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №781 від 10.11.2020-1996,50 грн; електродрелю з відбійником марки «Макіта» вартістю 2000 грн; пляшкою коньяку марки «АLЕХХ» об`ємом 0,5 л вартістю 470 грн; пляшкою віскі марки «Claymore» вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №781 від 10.11.2020-346,00 грн; мобільним телефоном марки «Fly» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_6 та картою пам`яті, загальною вартістю 1500 грн; сувенірними грошовими коштами (двома купюрами номіналом по 500 грн, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять); чоловічим клатчем коричневого кольору вартістю 300 грн; спортивною сумкою з написом «Joola» вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №781 від 10.11.2020-361,67 грн; спортивною сумкою з написом «Lucozade Sport» вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №781 від 10.11.2020-83,33тгрн; жіночою сумкою з написом «Tessera» вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №781 від 10.11.2020 -293,00 грн; будинковою книжкою на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 , серії А №759557, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить; медичною книжкою на ім`я ОСОБА_22 № НОМЕР_7 , яка матеріальної цінності не становить; паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_22 , серії НОМЕР_8 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить; РНОКПП на ім`я ОСОБА_22 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить; трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_22 , серії НОМЕР_9 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить; свідоцтвом про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 , яке матеріальної цінності для потерпілого не становить; витягом про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 , серії ССВ № 634318, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, а всього майном ОСОБА_22 на загальну суму 7600,50 грн, завдавши потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

В результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_22 було спричинено наступні тілесні ушкодження: рана в ділянці перенісся, яка згідно висновку експерта №728 від 21.09.2020, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці в ділянці обличчя справа та зліва, лівої вушної раковини, лівої тім`яної ділянки голови, на задній поверхні грудної клітки зліва, синець з саднами в ділянці лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта №728 від 21.09.2020, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тоді ж, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, перебуваючи в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_12 , відкрито заволоділи паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_22 , серія НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Луцьк Волинської області, який виданий 27.05.2000 Луцьким МВ УМВС України у Волинській області та який є іншим важливим особистим документом, що перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити і містить інформацію, яка засвідчує факти, котрі мають юридичне значення.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України. Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням в інше приміщення, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України. Своїми умисними діями, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України. Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України. Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.
У поданих апеляційних скаргах.
Прокурор оскаржує вирок через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, внаслідок м`якості.
Вважає, що висновок суду щодо обвинувачення, яке суд вважає доведеним та стосовно наявності у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_22 , складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не відповідають дослідженим у справі доказам, які, у свою чергу, вказують на необхідність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 187 КК України. Визначальним при цьому є показання потерпілого ОСОБА_22 , щодо вчинення до нього розбійного нападу, поєднаного з проникненням в житло, оскільки останній ствердив, що двері у квартиру лише привідчинив, обвинувачених у середину квартири добровільно не впускав. Крім цього, також не надано відповідної оцінки і протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого. З огляду на це, вважає, що судом першої інстанції безпідставно перекваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.3 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 187 КК України.
Водночас, звертає увагу, на те, що місцевий суд при ухваленні вироку, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, правильно визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 КК України за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті, однак, неправильно виклав зміст формулювання обвинувачення, оскільки органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувались у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, а саме у незаконному заволодінні паспортом. Проте, місцевий суд ухвалюючи вирок, визнав доведеним, що обвинувачені своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 357 КК України. При цьому, у вироку не наведено будь-яких мотивів, з яких суд прийшов до зміни обсягу обвинувачення та зміну кваліфікуючих ознак у формулюванні правової кваліфікації дій обвинувачених.
Окрім того, при призначенні остаточного до відбуття покарання, суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого, особи винного, а саме обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, продовжив вчиняти аналогічні злочини, зокрема, проти власності, в тому числі тяжкі. Обставин, які пом`якшують його покарання, встановлено не було. Збитки потерпілим від вчинення злочинів, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України не відшкодовано, а заперечення ОСОБА_7 фактичних обставин справи свідчить на думку прокурора, що останній для себе належних висновків не зробив та не бажає стати на шлях виправлення. Крім того, при призначенні остаточного до відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосування ст.ст. 69, 75 КК України, місцевим судом у вироку наведено обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , однак поза увагою суду залишилось, те, що ці обставини характеризують обвинуваченого в загально-соціальному плані, проте жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Посилаючись на вищенаведені обставини, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок, визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, призначивши покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять ) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 21.12.2020 року та ухвалою Волинського апеляційного суду від 11.05.2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити до відбуття 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Водночас, ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, призначивши покарання:
- за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім ) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна;
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Під час апеляційного розгляду у зв`язку з неналежною оцінкою доказів судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст. 404 КПК України повторно дослідити такі докази:
-допитати потерпілого ОСОБА_22 ;
-протокол проведення слідчого експерименту від 09.12.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_22 .
У мотивувальній частині вироку при викладенні юридичної формули обвинувачення за ч.3 ст. 357 КК України вказати про визнання доведеною вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у незаконному заволодінні паспортом.
В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій за ч ч.2,3 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вкузує, що ним було відшкодовано всі збитки, які нанесені потерпілому ОСОБА_22 , який немає до нього ніяких претензій. Крім того, зазначає, що місцевим судом при призначенні йому остаточного до відбуття покарання не взято до уваги, його стан здоров`я, а також того, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина. Також, зазначає, що його мати похилого віку зовсім недавно лікувалась у кардіологічному відділенні. Вважає, що дані обставини дають підстави для застосування до нього положень ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, за ч.2 ст. 187 КК України. З огляду на це, просить призначити йому із застосуванням ст.69 КК України за ч.2 ст.187 КК України більш м`яке покарання.
Апеляційні скарги розглядаються за відсутності потерпілого ОСОБА_22 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказана особа належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, що підтверджується витягом з офіційного інтернет сайту Укрпошти (а.с.129) й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг, їх позиції щодо своїх та інших скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюються, а тому апеляційний суд відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України їх не перевіряє.
Не оскаржується також ніким з учасників вирок в частині виправдання ОСОБА_7 .
За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_22 , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що повністю спростовує доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про неправильну перекваліфікацію дій обвинувачених.
Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання обвинувачених, потерпілого, свідків та письмові докази, що є в матеріалах кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання обвинувачених. Так, ОСОБА_7 , по епізоду вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_22 17.09.2020, дав суду показання про те, що він давно знає потерпілого, так як останній продає фальсифіковані спиртні напої, які він у нього часто купував. Так на початку осені 2020 до нього зателефонував ОСОБА_8 , який попросив покласти ламінат у квартирі, куди він і прийшов, щоб оцінити обсяг роботи, яку йому потрібно виконати. В ході їхньої розмови вирішили вжити спиртного, а тому він пішов до ОСОБА_22 додому, де придбав 0,5 л горілки, яку вони в подальшому почали вживати спільно з ОСОБА_8 в його квартирі. Однак, від невеликої кількості вжитого їм обом стало погано, а тому, вони вирішили піти до ОСОБА_22 , з метою повернути заплачені ними кошти або отримати взамін якісне спиртне. Водночас, домовленостей про викрадення майна, або ж про вчинення нападу на потерпілого, до того як вони потрапили у квартиру, між ними не було. Газовий балончик він взяв при виході з квартири у коридорі коли виходив, однак про це ОСОБА_8 не говорив. Відразу його застосовувати наміру не мав, так як думав, що вирішать питання з ОСОБА_22 добровільно, через те, заходячи у квартиру не мав наміру вчиняти напад або викрадати майно. ОСОБА_22 сам відчинив їм двері під`їзду та квартири. А коли вони зайшли у коридор квартири, то він стояв перший та запитав у потерпілого, що він їм продав (пославшись, що спритне було неякісним), після чого між ними почалась словесна перепалка, з якої стало зрозуміло, що він заперечує реалізацію йому неякісного спиртного і нічого не збирається їм повертати. Тоді він, будучи роздратованим, вирішив забрати якісь речі взамін (як моральну шкоду), та витягнувши самостійно з кишені газовий балончик розпилив газ в обличчя потерпілому, від чого той похитнувся, вдарився головою в куток стіни і впав, ОСОБА_8 , в той момент, стояв за ним в коридорі квартири та жодних дій щодо потерпілого не вчиняв. Після чого, він переступив через потерпілого, та сказав, що за продану ним неякісну горілку вони заберуть його речі. З цією метою пішов в зал, а ОСОБА_8 пішов в кухню, щоб помити очі, так як йому теж попав в очі газ. В подальшому у кімнаті він зібрав спиртне, спортивну сумку, шуруповерт. Коли ОСОБА_8 підійшов, то він дав йому сумку, останній почав скидати туди всі цінні речі, які бачив: біжутерію, срібні та інші речі (переліку усього викраденого майна, що вказаний у обвинувальному акті по цьому епізоду - не заперечує). При цьому потерпілий перебував у свідомості, присів у коридорі та витирався, вони на нього не звертали уваги, а після того як склали речі, пройшли повз нього та залишили квартиру. Вже дома у ОСОБА_8 вони передивились речі, він взяв шуруповерт, який залишив Клеху, щоб той продав його знайомому, так як у ломбарді його оцінили у малу суму. На наступний день він був затриманий працівниками поліції.
Так як їх у квартиру впустив сам потерпілий (тобто у квартиру вони не проникали), тілесні ушкодження він потерпілому наніс самостійно (жодних дій з іншим обвинуваченим не узгоджував), при цьому, вони були нанесені спонтанно (без попереднього узгодження з іншим обвинуваченим), лише після цього вони почали заволодівати майном потерпілого, а тому просив перекваліфікувати його дії по даному епізоду з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 та ст.125 КК України.
Разом з тим, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України визнав частково, просив перекваліфікувати його дії за ч.3 ст.187 КК України, відповідно до фактично виконаних ним дій, з врахуванням того, що у квартиру потерпілого вони не проникали та про вчинення, зокрема розбою, попередньо не домовлялись.
Суду надав показання, що 17.09.2020 він був дома АДРЕСА_13 , де разом з ОСОБА_7 вживали спиртне, придбане останнім на «точці». Так як від невеликої кількості випитого їм стало погано, то вони вирішили піти до продавця і зясувати причину (мали намір взяти інше спиртне або ж повернути свої гроші). В квартиру їх впустив сам потерпілий (відчинив за дзвінком ОСОБА_7 у домофон, після того як почув його голос). В коридорі квартири між потерпілим та ОСОБА_7 почалась словесна суперечка з приводу спиртного, під час якої останній раптово пшикнув газом з балончика в обличчя потерпілого Вариводи (про наявність якого у ОСОБА_7 він не знав), після чого штовхнув потерпілого (як йому здалось - в плече), від чого той впав обличчям до низу та вдарився. ОСОБА_7 сказав, що треба щось в нього забрати, оскільки він ( ОСОБА_23 ) переступивши через потерпілого, пішов на кухню вмиватись, так як газ потрапив йому в очі, не бачив чи наносив ОСОБА_7 ще якісь удари потерпілому, водночас категорично ствердив, що особисто потерпілого він взагалі не бив та будь-якого іншого фізичного насильства не застосовував. Коли вийшов з кухні, то побачив, що потерпілий у коридорі, а ОСОБА_7 в залі щось збирає, з цією ж метою дав сумку і йому, він зібрав в неї все, що побачив, після чого вони залишили квартиру. У нього дома подивились викрадені речі та залишили їх у квартирі (лише якийсь інструмент ОСОБА_24 забрав, щоб продати). Під час обшуку працівники поліції вилучили речі потерпілого ОСОБА_22 .
З урахуванням того, що доказове значення має не сам факт визнання або заперечення обвинуваченими своєї вини, а та конкретна інформація про обставини, що мають значення для справи, вказані показання є належними та допустимими доказами.
Обґрунтовано також покладено в основу вироку і показання потерпілого ОСОБА_22 , який дав покази про те, що осінню 2020 року (точної дати він не пам`ятає) в 05.00 год. ранку подзвонили в домофон (за адресою: АДРЕСА_14 ), почув голос ОСОБА_7 (якого він добре знав), а тому і відкрив двері в під`їзд та у квартиру. З якого проводу вони прийшли, та чому він їм відчинив двері в такий пізній час та про причини їхньої суперечки достеменно пояснити не зміг (відмовившись відповідати на запитання що стосуються можливої реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв). Вони зайшли: першим ОСОБА_7 , за ним вищий чоловік (якого він не знав), перший «пшикнув» в очі газом, після чого відразу отримав удар в голову від якого впав та лежав поперек у коридорі квартири (деякий час був без свідомості). Разом з тим зазначив, що його хтось з них ще бив по «ребрах», так як один бік був весь в забоях, допускає, що це могла бути лише одна особа (оскільки удари сконцентровані в одному боці коридор вузький, а тому в ньому не може розміститись одночасно двоє осіб). Розмежувати або ж ствердити які дії вчиняли кожен з обвинувачених - не може, однак ствердив, що газ розпилила перша особа, і він же наніс удар, так як коридор є дуже вузьким, а інший нападник (який був вищим за першого, тобто ОСОБА_8 ) стояв позаду першого, тому не міг його вдарити. До того ж, вже коли він впав то чув голос ОСОБА_7 , який запитував «де золото і гроші», він не відповів, в подальшому вони забрали все, що знайшли у квартирі та, не зважаючи на те, що він це бачив та чув (про що їм достеменно було відомо), покинули квартиру. Після того, як вони покинули квартиру він встав, зателефонував сестрі та викликав працівників поліції. В судовому засіданні підтвердив, що його колишня дружина притягалась до адміністративної відповідальності за реалізацію фальсифікованих спиртних напоїв, однак чи продавала вона горілку ОСОБА_7 - не знає.
Правильно покладено в основу вироку також показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які кожен зокрема надали суду показання.
Так, свідок ОСОБА_25 показала, що ОСОБА_7 знає візуально (інший обвинувачений їй не знайомий). Водночас, з 15 по 18 вересня 2020 року вона перебувала в лікарні, а колишній чоловік на той період проживав в її квартирі. Підтвердила факт притягнення як її, так і її чоловіка до адміністративної відповідальності за продаж фальсифікованих спиртних напоїв. Однак про обставини вчинення злочину їй нічого не відомо.
Разом з тим, свідок ОСОБА_26 дала показання, що знає обох обвинувачених, зокрема з ОСОБА_8 співмешкала близько 6 місяців. Точної дати не пам`ятає, проте мав місце випадок, коли ОСОБА_8 з ОСОБА_7 вживали спирте, яке приніс останній, і їм стало погано (хоча вони вжили його зовсім не багато). Після чого, вони пішли в кімнату, та про щось говорили, та в подальшому кудись пішли (сказали, що підуть розбиратись, бо продали поганий спирт), після їх повернення приблизно через годину у руках ОСОБА_7 була спортивна сумка синього кольору з якою вони пішли в кімнату (її вміст їй не відомий), згодом до них прийшов ОСОБА_27 , який разом з ОСОБА_24 через деякий час пішли. Водночас, підтвердила, що мала газовий балончик, так як раніше працювала в охороні «Сіті Парк», однак після її звільнення він їй потрібен не був, через те завжди стояв у квартирі на вході (пломбу вона не знімала, ним ніколи не користувалась), хто міг його взяти їй не відомо.
Крім того, судом першої інстанції правильно в основу вироку були покладені і письмові докази, які на думку колегії суддів є належними та допустимими в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України, а саме:
- протокол прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_22 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.09.2021;
- протокол огляду місця події (з доданими фототаблицями) від 17.09.2020 з якого вбачається, що було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення квартиру АДРЕСА_10 , де виявлено та вилучено: у коридорі - фрагменти сліду низу взуття, дещо ближче до кухонної кімнати речовину коричневого кольору, ззовні схожу на кров, такі ж сліди виявлено на дверях та рамі дверей, що ведуть до ванної кімнати; у кімнаті, найбільш наближеній до коридору, у кімнаті №2 встановлено загальне порушення обстановки (розкидані речі);
- протокол обшуку від 18.09.2020, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 18.09.2020, з якого слідує, що під час проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_15 , виявлено та вилучено, зокрема: мобільні телефони, сім-картки та скетч картки, сумки, пляшки з алкогольними напоями, одяг та взуття, документи на ім`я ОСОБА_22 . Водночас, будь-яких зауважень від учасників даної слідчої дії не надходило. Вилучені речі було оглянуто (в присутності потерпілого ОСОБА_22 , який впізнав викрадені у нього речі) згідно протоколу огляду предмету від 19.09.2020, постановою слідчого від цього ж числа визнано речовими доказами та згідно письмової розписки потерпілого передано йому на відповідальне зберігання;
- висновок експерта №728 від 21.09.2020 з якого вбачається, що у ОСОБА_22 під час огляду та згідно медичної документації було виявлено тілесні ушкодження: рана в ділянці перенісся, синці в ділянці обличчя справа та зліва, лівої вушної раковини, лівої тім`яної ділянки голови, на задній поверхні грудної клітки зліва, синець з саднами в ділянці лівого ліктьового суглобу, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний підекспертним та в постанові. За ступенем тяжкості рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, так як для її загоєння необхідний час більше 6 діб, решта тілесних ушкоджень - до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість виникнення синця з саднами в ділянці лівого ліктьового суглобу, виявленого у гр. ОСОБА_22 , під час падіння з висоти власного зросту з раніше наданим прискоренням;
- висновок судової трасологічної експертизи №755 від 25.11.2020 з якого вбачається, що сліди низу взуття виявлені та відкопійовані на відрізок темної дактилоплівки під час ОМП від 17.09.2020 за адресою: АДРЕСА_16 придатний для ідентифікації взуття, яким він залишений, та зокрема, залишений туфлем на праву ногу, вилученим 18.09.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_15 ;
- протокол слідчого експерименту від 09.12.2020 (проведеного в присутності понятих) за участю потерпілого ОСОБА_22 , з якого слідує, що останній вказав на місце вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення щодо нього, та відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень і розповів обставини викрадення належного йому майна;
- протокол огляду місця події від 18.09.2020 (в присутності понятих), з якого вбачається, що в службовому кабінеті Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_26 добровільно надала слідчому порожній газовий балончик «Терен-4». Вилучений балончик оглянуто, згідно протоколу огляду предмету та від 10.11.2020 та визнано речовим доказом постановою слідчого від 18.09.2020;
- протокол огляду місця події від 17.09.2020 з якого вбачається, що на території гаражного кооперативу «Лісник», за адресою: м.Луцьк, вул.Огієнка, гр. ОСОБА_28 добровільно надав для вилучення сумку чорного кольору в середині якої наявний кейс з шуруповертом «Dewаlt» з зарядним пристроєм та двома батареями. Разом з тим, з письмової заяви ОСОБА_28 від 17.09.2020 вбачається, що ним добровільно надано для вилучення вказані речі, дані речі 17.09.2020 йому на зберігання залишив ОСОБА_29 ;
- висновок експерта №781 від 10.11.2020 з якого вбачається, що ринкова вартість викрадених у потерпілого речей станом на 17.09.2020 могла складати: шуруповерта марки «DeWаlt» моделі «DCD 771» - 1996,50 грн.; пляшки віскі марки «CLAYMORE» об`ємом 1 л - 346,00 грн.; спортивної сумки марки «JOOLA» - 361,67 грн.; спортивної сумки марки «Lucozade sport» - 83,33 грн. жіночої сумки марки «TESSERA» - 293,00 грн.
Колегія суддів погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку, поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення при викладених в оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.187 КК України, а саме: нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб. При цьому, судом переконливо обґрунтовано висновки щодо саме такої кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Зокрема, суд першої інстанції правильно перекваліфікував їх дії з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України, виходячи із того, що така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло, яка була зазначена у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування свого підтвердження під час судового провадження не знайшла, оскільки показання потерпілого ОСОБА_22 , є непослідовними, що стверджується його початковими поясненнями при зверненні із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а щодо відсутності факту продажу ним фальсифікованих спиртних напоїв спростовуються показаннями обох обвинувачених та свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , протоколом обшуку від 18.09.2020.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини провадження, перевіреним доказам дав належну правову оцінку і правильно перекваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України.
Виходячи із зазначеного, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, апеляційний суд вважає, що висновки та мотиви суду першої інстанції, які стосуються законності оскаржуваного рішення щодо кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є законними та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Разом з тим, оскільки, апеляційний суд проводить розгляд кримінального провадження, без участі потерпілого ОСОБА_22 , який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду. А тому, і не вбачається підстав для повторного дослідження доказів, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, правильно визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 КК України за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті, однак, неправильно виклав зміст формулювання обвинувачення за інкримінованою статтею, прийшови до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 357 КК України. Водночас, з матеріалів кримінального провадження, а саме з обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, а саме у незаконному заволодінні паспортом. При цьому суд першої інстанції жодних мотивів, з яких він прийняв рішення про зміну обсягу обвинувачення та зміну кваліфікуючих ознак у формулюванні правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 КК України, у своєму вироку не навів, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки паспорт і є офіційним документом.
Крім того, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам винних внаслідок м`якості.
Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого покарання саме в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, у виді позбавлення волі та арешту, з призначенням додаткового покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді конфіскації майна, із застосуванням ч.1, ч.4 ст. 70 та ч.5 ст. 72 КК України.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відніс добровільне відшкодування шкоди, зокрема по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_22 , а обтяжуючих покарання обставин, судом встановлено не було.
Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував, що вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії, ч.2 ст. 185 КК України до нетяжкого злочину, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 187 КК України до тяжких злочинів, ч.3 ст. 357 КК України до кримінального проступку.
З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема, те, що він притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, на момент постановлення даного вироку йому призначено покарання у виді арешту за вчинення інших корисливих злочинів, вчинені ним кримінальні правопорушення є умисними, має постійне місце проживання, де (зі слів) проживає разом з матір`ю особою похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього догляду, він має одну неповнолітню дитину ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потерпілому ОСОБА_22 збитки добровільно відшкодовані, у зв`язку з чим останній, згідно письмової заяви від 16.03.2021, просив суворо його не карати, він має тяжке захворювання, що стверджується наявною довідкою №1095/01-09 від 24.09.2020, однак потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 збитки не відшкодовані, іншим потерпілим відшкодовані шляхом вилучення та повернення викраденого майна працівниками поліції, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, визнаних судом доведеними, визнав частково, даючи непослідовні показання щодо обставин таємного викрадення майна у потерпілих, намагався уникнути відповідальності за фактичне їх вчинення та зменшення обсягу обвинувачення в цілому.
Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України місцевий суд також з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого покарання саме в межах санкцій ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України у виді позбавлення волі та арешту із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 187 КК України, а також застосуванням ч.1 ст. 70, ч.5 ст. 72 та ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку в максимальних межах.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд відніс добровільне відшкодування шкоди, зокрема по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_22 , а обтяжуючих покарання обставин, судом встановлено не було.
Водночас, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував, що вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії, ч.2 ст. 187 КК України тяжкого злочину та ч.3 ст. 357 КК України до кримінального проступку.
Також з достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема, те, що він є особою молодого віку, має постійне місце проживання, де проживає разом з батьками, при цьому, його мати є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, визнаних судом доведеними фактично визнав, оспорював в судовому засіданні лише кваліфікацію фактично вчинених ним дій, попросив вибачення у потерпілого та добровільно відшкодував у повному обсязі завдану шкоду, про що потерпілий зазначив безпосередньо в судовому засіданні та просив його суворо не карати, активних дій щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому (тобто у вчиненні нападу) ним вчинено не було, він фактично, підтримав дії іншого обвинуваченого по заволодінню майном потерпілого (при цьому, сума викраденого майна є незначною), під час утримання його під вартою характеризувався задовільно, що стверджується поданою характеристикою, не був ініціатором вчинення злочинів, його роль у їх вчиненні є другорядною, на даний час повністю змінив свій спосіб життя (змінив місце проживання та постійно проживає поряд з батьками).
Разом з тим, колегією судів враховується і надана стороною захисту подяка ОСОБА_31 , за активну громадську позицію, волонтерську діяльність.
Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185,ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України та ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особи винних й інші обставини кримінального провадження.
Доводи прокурора про те, що при призначенні остаточного до відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосування ст.ст. 69, 75 КК України, місцевим судом у вироку наведено обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , однак поза увагою суду залишилось, те, що ці обставини характеризують обвинуваченого в загально-соціальному плані, проте жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є такими, які не беруться до уваги, з огляду на наступне.
Згідно із ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити покарання нижче найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті.
Перераховані вище обставини, на думку апеляційного суду, в сукупності із встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а тому з урахуванням особи винного, дали місцевому суду підстави для призначення менш суворого основного покарання, як це передбачено ст.69 КК України.
При цьому, з огляду на вищевикладені обставини, апеляційний суд погоджується із підставами для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, які наведені у вироку суду першої інстанції.
За таких обставин, призначене обвинуваченим покарання за вищевказаними статтями повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , попередження вчинення ними нових злочинів, й не є надто м`яким в даній ситуації, як про це вказує прокурор.
Щодо доводів обвинувавеного ОСОБА_7 в його апеляційній скарзі про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України з посиланням на те, що він відшкодував збитки потерпілому ОСОБА_22 , який до нього немає будь-яких претензій, то вони на увагу суду не заслуговують, оскільки судом не було встановлено обставин, які передбачені у ст.69 КК України.
Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого.
Таким чином, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, без змін.
Керуючисьст.ст.376,404,405,407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: