Справа № 686/2254/22
Провадження № 1-кс/686/6576/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Хмельницькому скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою, в якій просив скасувати постанову дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області від 14 липня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000859 від 24.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.175 КК України.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що досудове слідство не було проведено дізнавачем повно та всебічно. Уважає, що у межах кримінального провадження дізнавачем досліджувалися лише обставини, які були викладені ОСОБА_3 у одній з його заяв, тоді як ним направлялися дві заяви про вчинення кримінальних правопорушень: від 24 та від 26 червня 2021 року.

Також зазначає, що дізнавач досліджував не виплату заробітку, заробітної плати, передбаченої ст. 117 КЗпП, що чітко, на його думку, передбачено у цій статті, а компенсацію виплати невикористаної відпустки за 1999-2000 роки та умисно не надав оцінки положенню, зазначеному ним на третій сторінці постанови про те, що «згідно записів, внесених до розрахункових відомостей по заробітній платі за березень-квітень 2009 р нарахування та виплата середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку не здійснювалася, що є порушенням вимог ст. 117 КЗпП».

Указує, що у його заяві від 24.06.2021 мова йшла про недоплату йому 26.03.2009 року заробітку, заробітної плати, передбаченої ст. 117 КЗпП, яка станом на 26.03.2009 року становила 3048 грн.19 коп.

Кількість днів заборгованості відділу освіти Старокостянтинівської РДА за невиплату заробітку у сумі 3048 грн.19 коп. складає 4783 дні (з 26.03.2009 по 01.05.2022), а величина заборгованості станом на 01.05.2022 становить 636939 грн. 18 коп.

Питання несвоєчасності проведення із ОСОБА_3 розрахунку та виплати заробітної плати не розглядалося в судовому порядку, про що свідчить ухвала Хмельницького апеляційного суду від 06.03.2012 року та про що дізнавачу було відомо.

Вважає, що дізнавач не розглянув по суті предмет вчинення кримінального правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_3 від 24.06.2021 року за фактом недоплати йому 26 березня 2009 середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Звертає увагу, що дізнавач у постанові про закриття кримінального провадження не виклав обставин, зазначених у протоколі його допиту як потерпілого від 01.09.2021.

03.03.2009 року начальник відділу освіти ОСОБА_4 видав наказ № 87-од «Про передачу майна Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад- загальноосвітня школа І-ІІ ступенів», яким було поставлене завдання саме 03.03.2009 здійснити передачу ввіреного майна для вчителя цього закладу ОСОБА_5 . Виконати вказаний наказ вимагали від ОСОБА_3 посадова інструкція та договір про повну матеріальну відповідальність, укладений із ним 02.01.2008.

Проте передача майна 03.03.2009 закінчена не була. Акти передачі майна Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад- загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» від 04.03.2009, від 11.03.2009, від 25.03.2009 є доказами того, що ОСОБА_3 продовжив виконувати завдання щодо передачі ввіреного йому майна та того, що 04.03.2009 керівництво відділу освіти допустило його до продовження виконання вказаного завдання, а тому вважає, що трудовий договір згідно ст. 24 КЗпП України був укладеним між ним та керівництвом відділу освіти після 0303.2009 року.

Стверджує, що акт передачі за формою № 401 від 04.03.2009 є доказом того, що ОСОБА_3 перебував у правових відносинах з відділом освіти Старокостянтинівської РДА як матеріальновідповідальна особа за період з 03.03.2009 по 10.04.2009, з якою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність № 31 від 02.01.2008, п. 4 якого передбачено, що договір діє до того часу, коли ОСОБА_3 не передасть підзвітні йому матеріальні цінності Малочернятинського НВО іншій особі.

Не погоджується із висновком дізнавача про те, що він не був включений до складу комісії як матеріально-відповідальна особа та що передача цінностей відбувалася без його участі, а також із тим, що у період з 04 березня по 10 квітня 2009 року не перебував у правових відносинах із відділом освіти Старокостянтинівської РДА.

Відділом освіти не виконана ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», яка стосується витрат на оплату праці ОСОБА_3 за виконану роботу, пов`язану із збереженням та передачею майна Малочернятинського НВО з 04 березня по 10 квітня 2009 року.

Також звертає увагу, що у матеріалах кримінального провадження є вказівки, які дізнавачем не виконані.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з підстав, викладених у скарзі, наполягав на її задоволенні.

Дізнавач та прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 306 ч.3 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження № 0000859, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Сектором дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000859 від 24.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.175 КК України.

Кримінальне провадження було порушено на підставі ухвал слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2021, якими зобов`язано уповноважених службових осіб Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області внести відомості до ЄРДР на підстав заяв ОСОБА_3 від 23.06.2021 та від 26.06.2021.

У заяві від 23.06.2021 ОСОБА_3 просив порушити кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України за фактом безпідставної невиплати установленої законом виплати, передбаченої ст. 117 КЗпП України терміном більше як 1 міс., вчиненої умисно ОСОБА_4 (а.с. 57).

Слідча суддя критично оцінює посилання скаржника у скарзі на те, що дізнавач досліджував не виплату заробітку, заробітної плати, передбаченої ст. 117 КЗпП, а компенсацію виплати невикористаної відпустки за 1999-2000 роки, оскільки на другій сторінці постанови про закриття кримінального провадження міститься виклад обставин, зазначених у заяві ОСОБА_3 від 23.06.2021 (а.с. 236), який відповідає її змісту (а.с. 57). Окрім того, на 5 сторінці постанови про закриття кримінального провадження дізнавач узагальнює, що предметом кримінального правопорушення у об`єднаному кримінальному провадженні є невиплата грошових коштів за невикористану відпустку за 1999-2000 роки після звільнення 03.03.2009 з посади директора Малочернятинського НВО по 26.03.2009, тобто за 23 дні, яка, на думку, скаржника, має місце і по сьогоднішній час, оскільки не враховано суми добутку 23 днів помноженого на середній заробіток в день.

Отже, хоча у подальшому дізнавач і аналізує підстави компенсації за невикористану відпустку, зміст постанови про закриття кримінального провадження, так і зібраних матеріалів у цілому свідчить про те, що ним досліджувалися саме факти безпідставної невиплати установленої законом виплати, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Форма, логіка та послідовність викладу досліджуваних обставин кримінального правопорушення крізь призму власного їх тлумачення дізнавачем, у даному випадку, не свідчить про неправильність розуміння їх змісту чи помилковість усвідомлення дізнавачем сутності розслідуваних у кримінальному провадженні обставин.

Натомість твердження ОСОБА_3 у скарзі, що у заяві від 24.06.2021 (а насправді від 23.06.2021) мова йшла про недоплату йому 26.03.2009 року заробітку, заробітної плати, передбаченої ст. 117 КЗпП, яка станом на 26.03.2009 року становила 3048 грн.19 коп. є хибним, оскільки скаржник указував саме на безпідставну, на його думку, невиплату установленої законом виплати, передбаченої ст. 117 КЗпП, а не заробітної плати.

У заяві від 26.06.2021 ОСОБА_3 просив порушити кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України за фактом безпідставної невиплати заробітної плати, передбаченої ст. 94 КЗпП України, ст.ст. 21,30 Закону України «Про оплату праці» терміном більше як 1 міс., вчиненої умисно ОСОБА_4 .

Постановою прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_6 від 08.10.2021 матеріали досудових розслідувань за заявами ОСОБА_3 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 175 КК України, були об`єднані в одне провадження із присвоєнням №0000859.

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 від 14 липня 2022 року кримінальне провадження № 0000859 від 24.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.175 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Ст.91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст.92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. 2, 284 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

В мотивувальній частині постанови дізнавач зазначає про відсутність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України.

З такими висновками дізнавача у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження слідчий суддя погоджується.

Так, у постанові дізнавачем наведено мотиви і обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях особи складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова обґрунтована тим, що в ході розслідування кримінального провадження встановлено, що невиплата компенсації за невикористану відпустку за 1999-2000 роки після звільнення ОСОБА_3 з посади директора Малочернятинського НВО по 26.03.2009, яка на думку ОСОБА_3 має місце і по сьогоднішній час, оскільки розрахунок проведено лише 26.03.2009 та не враховано суми добутку 23 днів, помноженого на середній заробіток в день (тобто фактично мається на увазі невиплата середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 689,45 грн.) не відноситься до інших встановлених законом виплат і не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України.

Так, у своїх показаннях від 01.09.2021 ОСОБА_3 показав, що при звільненні його 03.03.2009 року у цей день з ним було проведено частковий розрахунок, решту належної до виплати суми видали 26.03.2009, але без передбаченого законом середнього заробітку, підтвердженням чого є акт повторної перевірки дотримання законодавства про працю у відділі освіти Старокостянтинівської РДА від 02.03.2016 № 22-27/214 (а.с. 20).

Будучи допитаним також 01.09.2021, ОСОБА_3 пояснив, що 26.03.2009 року йому видали компенсацію 20 днів невикористаної відпустки за 1999-2000 роки, де згідно відомості було нараховано 1570 грн. 40 коп., яку мали б йому видати відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України ще 03 березня 2009 року при звільненні з посади директора Малочернятинського НВО. Ця ж відомість підтверджує, що керівництво відділу освіти не нарахувало та не виплатило ОСОБА_3 26.03.2009 року середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України у зв`язку із затримкою виплати належних сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України на день фактичного розрахунку. 30.04.2009 ОСОБА_3 видали індексацію заробітної плати за січень-березень 2009 року у сумі 38 грн. 31 коп., яку мали б видати відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України ще 03.03.2009 при звільненні. Отже, ОСОБА_3 не виплатили середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку за 1999-2000 роки з 04.03.2009 по 26.03.2009 згідно вимог ст. 117 КЗпП України і ця затримка триває вже більше 9 років. Диспозиція ст. 175 КК України передбачає відповідальність за безпідставну невиплату заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більш як за один місяць. Уважає, що до «іншої установленої законом виплати» відноситься і виплата згідно ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових, що передбачені ст. 116 КЗпП України (а.с. 73)

Об`єктом злочину за ст. 175 КК України є конституційне право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, і на своєчасне її отримання, а також право на соціальний захист, у т. ч. право на отримання пенсій та інших видів соціальних виплат. Цим конституційним правам кореспондує обов`язок відповідних суб`єктів (зокрема, держави) щодо виплати відповідних грошових коштів.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.175 КК України виражається у безпідставній невиплаті заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більше ніж за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності чи громадянином.

Отже, згідно з диспозицією ст. 175 КК кримінальна відповідальність настає в разі безпідставності невиплати заробітної плати, що є обов`язковим елементом цього складу злочину.

Ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена ст. 2 вказаного закону, зокрема, це: основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців); додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Під іншою встановленою законом виплатою слід розуміти будь-які інші, крім заробітної плати, стипендії і пенсії, виплати громадянам, що здійснюються на регулярній основі (щомісячно), наприклад, соціальна допомога по догляду за дитиною, доплати і компенсації громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та ін.

Така невиплата утворює склад злочину, передбаченого ст.175, якщо вона є безпідставною та має місце протягом певного строку (більше ніж за один місяць).

Установлено, що ОСОБА_3 було виплачено компенсацію 20 днів невикористаної відпустки за 1999-2000 роки у сумі 689,45 грн. лише 26.03.2009, тобто із затримкою у 23 дні після звільнення, а тому скаржник уважає, що йому належить до виплати середній заробіток, передбачений ст. 117 КЗпП України у зв`язку із затримкою виплати належних сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України на день фактичного розрахунку.

При цьому, у скарзі на постанову про закриття кримінального провадження, скаржник помилково фактично ототожнює цю суму із заробітком, заробітною платою, тоді як вони є різними за своєю природою: заробітна плата є винагородою за трудовим договором, а нарахування середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум, належних звільненій особі по день фактичного розрахунку це різновид матеріальної відповідальності власника (підприємства) перед звільненим працівником.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, указаною нормою встановлено матеріальну відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні у вигляді суми, яка нараховується у випадку невиплати з вини роботодавця належних уже звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за своєю правовою природою не є заробітною платою, яка сплачується працівникові за трудовим договором, безпідставна невиплата якого більше ніж за один місяць тягне за собою кримінальну відповідальність.

А тому висновок дізнавача про те, що середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку за 1999-2000 роки з 04.03.2009 по 26.03.2009, не відноситься до інших встановлених законом виплат і не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України, є вірним та ґрунтується на нормах матеріального права.

Також, доходячи висновку про закриття кримінального провадження у частині заяви ОСОБА_3 за фактом безпідставної невиплати заробітної плати за період з 04.03.2009 по 10.04.2009, коли, із слів скаржника, останній продовжував виконувати роботу по передачі майна як матеріально-відповідальна особа, дізнавач указав, що невиплата коштів за указаний період не може розглядатися як предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України, оскільки наказом від 03.03.2009 № 17-к в редакції згідно наказу від 30.10.2009 № 92-к ОСОБА_3 звільнено з посади директора Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад- загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України та відповідно з 04.03.2009 він не міг виконувати свої функціональні обов`язки відповідно до посадової інструкції.

Вказаний висновок ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є вірним.

Так, згідно наказу відділу освіти Старокостянтинівської РДА № 17-к від 03.03.2009 із змінами, внесеними до нього наказом № 92-к від 30.10.2009, та запису у трудовій книжці ОСОБА_3 , 03.03.2009 ОСОБА_3 було звільнено з посади директора Малочернятинського НВО за прогул з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17.06.2009 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі на посаді директора та вчителя математики Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад- загальноосвітня школа І-ІІ ступенів».

У подальшому, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16.09.2009 рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17.06.2009 в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, а саме визнано незаконним посилання в наказі начальника відділу освіти Старокостянтинівської РДА № 17-к від 03.03.2009 про звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ст. 40 КЗпП України. В решті рішення залишено без змін.

Отже, ОСОБА_3 звільнений з посади директора Малочернятинського НВО 03.03.2009.

Установлено,що наказом відділу освіти Старокостянтинівської РДА № 87-од «Про передачу майна Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад-загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 було наказано провести передачу наявного майна вчителю вказаного закладу ОСОБА_5 та для цього створено комісію в складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У подальшому, у зв`язку із необхідністю закінчення передачі наявного майна, наказом відділу освіти Старокостянтинівської РДА № 101-од від 10.03.2009 створено комісію у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 .

За таких обставин, висновок дізнавача про те, що ОСОБА_3 не був включений до складу комісії для передачі майна є вірним, а зворотнє твердження скаржника помилковим.

Слідча суддя не погоджується із аргументами скаржника про те, що акти передачі майна Малочернятинського НВО «Дошкільний заклад-загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» від 04.03.2009, від 11.03.2009, від 25.03.2009 є доказами того, що 04.03.2009 керівництво відділу освіти допустило його до продовження виконання вказаного завдання, а тому трудовий договір згідно ст. 24 КЗпП України був укладеним між ним та керівництвом відділу освіти після 03.03.2009 року.

Вказані акти лише підтверджували передачу ОСОБА_3 , як бувшим директором Малочернятинського НВО, матеріальних цінностей новопризначеному директору і жодним чином не підтверджують укладення з ним трудового договору згідно ст. 24 КЗпП України. Саме тому прізвище скаржника і міститься у актах прийому-передачі мана.

Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України (у редакції від 01.01.2009, яка діяла на час існування спірних правовідносин) укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Однак, у даному випадку ОСОБА_3 не було фактично допущено до роботи, а навпаки, існував наказ про його звільнення, у зв`язку із чим і відбувалася процедура передачі товарно-матеріальних цінностей від нього до новопризначеної особи.

Жодним нормами трудового права не передбачено, що підписання матеріально-відповідальною особою актів передачі товарно-матеріальних цінностей у зв`язку із звільненням з посади свідчить про перебування такої особи у трудових відносинах із установою чи підприємством. Навпаки, саме звільнення особи з посади передує наступній передачі товарно-матеріальних цінностей, а тому твердження скаржника про його перебування у правових відносинах з відділом освіти Старокостянтинівської РДА за період з 03.03.2009 по 10.04.2009 є хибним.

Враховуючи викладене, висновок дізнавача у постанові про те, що ОСОБА_3 не міг виконувати свої функціональні обов`язки відповідно до посадової інструкції, оскільки був звільнений 03.03.2009, є вірним.

Положення п. 4 договору № 31 про повну матеріальну відповідальність від 02.01.2008, укладеного між керівником відділу освіти Старокостянтинівської РДА та ОСОБА_3 про те, що договір діє на весь час виконання робіт із матеріальними цінностями жодним чином не впливає на факт існування чи припинення трудових відносин між сторонами, оскільки укладається лише з метою покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Аргументи скаржника у тій частині, що дізнавачем на першій сторінці скарги не зазначено, за якими відомості порушене кримінальне провадження, слідча суддя до уваги не бере, оскільки у подальшому у тексті постанові про закриття кримінального провадження міститься виклад обставин, за якими здійснювалося досудове розслідування.

Правильним є посилання скаржника на те, що дізнавач у постанові невірно зазначив про те, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку за 1999-2000 роки в сумі 689,45 грн. здійснена не 03.03.2009, а 26.03.2009, тобто заборгованість по виплаті була 23 дні, що виключає склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, який має місце лише у разі невиплати більше ніж за 1 міс., оскільки ОСОБА_3 звертаючись 23.06.2021 із заявою про вчинення кримінального правопорушення і у подальших поясненнях указував саме про безпідставну невиплату установленої законом виплати, передбаченої ст. 117 КзПП України (середнього заробітку з 26.03.2009 за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

Однак вказане не впливає на правильність прийнятого дізнавачем рішення, який у тій же постанові (а.с.300 абз.1) дійшов висновку про те, що середній заробіток не відносяться до інших встановлених законом виплат і не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

При цьому недоліки, допущені дізнавачем у формулюванні своїх висновків та у ході викладу встановлених ним обставин не свідчить про неправильність зроблених ним висновків.

Посилання скаржника у скарзі на те, що у постанові про закриття кримінального провадження не викладено обставин, зазначених у протоколі його допиту як потерпілого від 01.09.2021 слідча суддя до уваги не бере, оскільки такі відображені у постанові у тій частині, які, на думку дізнавача, мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Окрім того, жодною нормою КПК України не передбачено обов`язку представника органу досудового розслідування здійснювати повне цитування усіх показань учасників кримінального провадження в ухвалених ним процесуальних рішеннях.

Не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження і не виконання вказівок начальника відділу дізнання ГУНП у Хмельницькій області, про що зазначає скаржник, оскільки, по-перше, вони не підписані уповноваженою особою, а по-друге, ч. 3 ст.401 КПК передбачено лише обов`язок дізнавача щодо виконання вказівок прокурора, які надаються в письмовій формі.

Решту доводів скаржника суд також відхиляє як юридично неспроможні.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вона є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зібраним доказам була надана об`єктивна юридична оцінка та прийнято обґрунтоване та мотивоване процесуальне рішення.

Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що складена дізнавачем сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 постанова від 14 липня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000859 є мотивованою та обґрунтованою, а тому враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.2, 55, 60, 303 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя