Дата документу 01.08.2022 Справа № 317/1780/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1780/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/88/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 1 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

8 квітня 2018 року, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_10 , яка сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до нього, маючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше 3 ударних травматичних впливів ногами в область тулуба, спричинивши таким чином потерпілому закриту тупу травму тулубу у вигляді переломів тіла грудини, переламів ребер зліва та справа з клововиливами у м`які тканини навколо переламів, розриви пристінкової плеври. Крововиливи у при нирковій клітковині зліва і справа, крововиливи в ділянці воріт печінки, розриви капсули та селезінки, яка призвела до розвитку масивної крововтрати, яка згідно висновку експерта № 1368 від 09.04.2018 року стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 .

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистої поруки адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Зарахувати у строк відбування покарання строк знаходження в слідчому ізоляторі з 09.04.2018 року до 22.03.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк покарання ухвально відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ані на досудовому слідстві, ані під час судового розгляду справи не були здобуті належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Вказує, що покладений в основу обвинувального вироку протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 з урахуванням вимог ст.ст. 23, 95, 233 КПК України є недопустимим доказом. При цьому зазначає, що постановляючи рішення, місцевий суд жодним чином не відобразив у вироку свої висновки щодо оцінки вказаного протоколу та не зазначив, на-яких підставах клопотання сторони захисту про визнання даного доказу недопустимим не було задоволено.

Також вказує, що повідомлення ОСОБА_12 про підозру відбулося з порушенням його права на захист, оскільки адвокат ОСОБА_13 не мав жодних правових підстав для участі в даній процесуальній дії.

Окрім цього, зазначає, що затримання ОСОБА_7 фактично відбулося 08.04.2020 року без захисника та із незаконним проникненням до приватної власності сторонніх осіб без дозволу суду, що на думку сторони захисту також вказує на порушення права ОСОБА_7 на захист.

Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_7 злочину, передбачено ч.2 ст. 121 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник, посилаючись на незаконне затримання ОСОБА_7 , вказує про недопустимість явки з повинною як доказу винуватості обвинуваченого, а також зазначає про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 10.04.2018 року разом із додатком до нього - ДВД-диском через порушення права обвинуваченого на захист.

Крім того, вказує про неповноту судового розгляду у зв`язку з відсутністю аргументованої відмови суду у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту в порядку ст. 333 КПК України та відсутністю правової оцінки суду доводів сторони захисту про недопустимість показань ОСОБА_7 , наданих під час слідчого експерименту від 10.04.2018 року.

Також щодо невідповідності вироку фактичним обставинам кримінального провадження зазначає, що обвинувачений, вириваючи з рук потерпілого ОСОБА_10 ножа, намагався захистити себе та малолітнього сина від реальної загрози життю, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 ознак необхідної самооборони, що виключає злочинність інкримінованого йому діяння.

Вважає, що суд першої інстанції, неповно встановив обставини справи, зробив на підставі недопустимих доказів помилкові висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, в тому числі тим, за яких потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, що мало наслідком неправильну юридичну оцінку дій обвинуваченого.

В апеляційній скарзі потерпіла не погоджується з оскаржуваним вироком з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про порушення вимог ст. 233 КПК України при проведенні слідчого експерименту від 10.04.2018 року, оскільки дану слідчу дію було проведено без дозволу слідчого судді, і вона не є власником будинку та домоволодіння, де проводився слідчий експеримент, про що повідомляла слідчого.

Крім того, вказує, що вона у вказаній слідчій дії брала участь в якості свідка, проте по кримінальному провадженню має статус потерпілої та зацікавлена в розслідуванні даного кримінального правопорушення.

Також, вважає, що у вироку суду не надано оцінку діям ОСОБА_14 з приводу погроз ОСОБА_7 , та, при цьому, застосовуючи холодну зброю.

Просить скасувати вирок суду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг. Зазначив, що слідчий експеримент проведений за добровільною згодою ОСОБА_9 та відповідає вимогам ст. 240 КПК України. Вина обвинуваченого повністю підтверджується належними та допустимими доказами. Вказав, що незаконного затримання обвинуваченого не було, під час затримання був присутній адвокат ОСОБА_15 . Також участь адвоката була забезпечена і під час проведення слідчого експерименту. Щодо заяви обвинуваченого про здійснення на нього тиску з боку працівників поліції ТУ ДБР була проведена перевірка шляхом внесення відомостей до ЄРД, за наслідками якої було закрито кримінальне провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився у судове засідання апеляційної інстанції, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини та з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_9 , яка була залучена місцевим судом в якості потерпілої за її заявою на стадії судового розгляду та її представник адвокат ОСОБА_16 , а також потерпілий ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілої сторони.
У судове засідання апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи через його перебування у Збройних силах України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 неодноразово призначалось до розгляду. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 повідомлявся про розгляд кримінального провадження, однак не з`явився в судові засідання, призначені на 25.11.2020 року, 03.03.2022 року, 20.06.2022 року, 01.08.2022 року, у зв`язку з чим, з метою забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційної інстанції, розгляд кримінального провадження відкладався. Зокрема, 20.06.2022 року та 01.03.2022 року адвокатом ОСОБА_8 до суду було подано клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження у зв`язку з тим, що він перебуває у Збройних силах України. В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_7 з жодними заявами або клопотаннями про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття в судове засідання до апеляційного суду не звертався та у судове засідання не з`явився.
Колегія суддів вважає, що сукупність вищевказаних обставин поряд із тривалістю апеляційного розгляду через задоволення численних заяв адвоката про відкладення апеляційного розгляду, а отже суд надав достатньо часу задля явки до судового засідання в апеляційній інстанції, свідчить про те, що сторона захисту зловживає своїми процесуальними правами щодо відкладення розгляду кримінального провадження та вважає можливим розглянути кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 без участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 .
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У рішенні в справі «Каракуця проти України» від 16 лютого 2017 року Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.
За таких обставин, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі захисника обвинуваченого.
Такий висновок колегії суддів кореспондується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2021 року (572/535/15-к, провадження № 51-410 км 21).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вказував про невизнання винуватості у вчиненні ним інкримінованого злочину, вказавши про те, що кваліфікація його діям на досудовому розслідуванні була дана не вірно. При цьому, зазначив, що про спричинення смерті ОСОБА_10 дуже шкодує.

Щодо обставин скоєння злочину пояснив, що 08.04.2018 року вони з ОСОБА_9 (цивільною дружиною) та дитиною зранку пішли в гості до ОСОБА_18 , де всі вони вживали спиртні напої. Він випив близько 200 гр. горілки. В обід він повів дитину додому, щоб покласти спати, а ОСОБА_9 залишилась в гостях. Коли він зайшов в будинок, то побачив ОСОБА_10 , що сидів на кухні в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він пішов покласти дитину спати, а потім вийшов на кухню. Дитина не заснула та вискочила на кухню. ОСОБА_10 вхопив ножа в праву руку та встав. ОСОБА_7 відібрав ножа та поклав його на стіл. ОСОБА_7 повернувся до кімнати вкласти дитину, а потім знову повернувся на кухню. ОСОБА_10 знову вхопив ніж, а він знову його відібрав. Дитина не засинала. Коли ОСОБА_10 втретє схопив ножа, він став захищатися, вдарив ногою в голову ОСОБА_10 , який сидів на стільці. ОСОБА_10 завалився на бік. Він підтаскував ОСОБА_10 до бочки з водою в коридорі, бо хотів його вмити.

Пояснив, що конфлікт виник тому, що ОСОБА_10 почав ображати та обзивати його та ОСОБА_9 . На час конфлікту тілесних пошкоджень та тілі потерпілого він не бачив, а після конфлікту бачив синець та розрубаний палець.

Потім він зателефонував цивільній дружині. ОСОБА_9 прийшла разом з ОСОБА_18 . Вони забрали дитину та вернулися до ОСОБА_18 . ОСОБА_10 залишили в коридорі.

Зазначив, що він був у кросівках, футболці та спортивних брюках. На кросівках та брюках була кров, а тому він вирішив їх перевдягнути та викинути. Швидку викликали вже коли повернулися до ОСОБА_18 . Він вирішив повернутися до будинку та зтикнувся з братом ОСОБА_9 - ОСОБА_17 .

Щодо слідчих дій, що проводилися, зазначив, що вони не проводилися одразу. На нього здійснювався тиск, а перед слідчим експериментом йому показали, що і як він повинен демонструвати на відеозапис. Хто саме це робив пояснити не зміг, прізвищ не пам`ятає. Він писав явку з повинною, але оскільки на нього здійснювався тиск, вважає, що така дія є незаконною.

Вважав, що він захищався від нападів ОСОБА_10 , яких було три, а тому його дії є законними, є самозахистом.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним в судовому засіданні, узгоджуються з показаннями, наданими ним 10.04.2018 року під час проведення слідчого експерименту за його участю, в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за участі захисника ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , якій роз`яснено право скористатися положеннями ст. 63 Конституції України, що спростовує доводи захисника про суперечливість показань обвинуваченого, наданих під час судового розгляду та під час проведення слідчого експерименту.
ОСОБА_7 , при проведенні слідчого експерименту пояснив, що 08.04.2018 року разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та спільною малолітньою дитиною, перебували у ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_3 , де святкували свято Пасхи. Через деякий час він вирішив відвести дитину додому, а ОСОБА_9 залишилася у ОСОБА_18 .

Приблизно о 15 годині 00 хвилин, він прийшов до будинку АДРЕСА_2 . Зайшов до кухні, де перебував ОСОБА_10 , що сидів на стільці біля вікна за столом. ОСОБА_10 став лаятися нецензурно та виганяти його. Оскільки малолітня дитина вийшла до кухні, ОСОБА_7 відвів дитину до кімнати та повернувся до кухні. ОСОБА_10 схопив ножа та став погрожувати йому. Він забрав у ОСОБА_10 ножа та поклав його до столу, до шухлядки зі столовими приборами та став нецензурно лаятися з ОСОБА_10 . Дитина знову вийшла до кухні. При цьому, ОСОБА_10 сидів на стільці, зігнувшись, практично спав. На столі ще знаходився стакан зі спиртним. Він став питати навіщо ОСОБА_10 це робить, чому так веде себе. ОСОБА_10 відповів на це нецензурною лайкою. Він, обурившись, правою ногою наніс удар ОСОБА_10 в голову, в ліву щоку. ОСОБА_10 впав на підлогу обличчям вниз, перебуваючи напівбоком. Обличчя було в доступі. Він знову вдарив ногою в голову ОСОБА_10 . Куди прийшовся саме удар точно не пам`ятає. Потім він вийшов з кухні до дитини, знову повернувся та наніс декілька ударів ногою по тулубу та декілька ударів в голову, а також наніс декілька ударів рукою в голову та в обличчя та кулаком по тулубу в ліву частину. Після цього, спробував його підняти та перетягнути до кімнати. Обличчя було розбите, а тому він вирішив облити його водою. Витягнув в коридор, поклав на підлогу.

Зазначив, що під час сварки з ОСОБА_10 він наніс йому не менше 7-8 ударів ногами в область тулуба та голови. Після чого, подзвонив ОСОБА_18 і повідомив, що в нього с тестем трапився конфлікт, до будинку прийшли ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які побачили ОСОБА_10 в крові на підлозі. Вони одразу не зрозуміли, що саме трапилось та не придали цьому уваги. Потім, вони всі разом направились до місця мешкання ОСОБА_18 , де ОСОБА_7 переодягнувся, а речі в яких знаходився, викинув до туалету.

Під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_7 без примусу, самостійно, чітко, логічно пояснюючи, вказав на механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , послідовність дій, кількість ударів. При цьому, ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту проявляв ініціативу, виправляв неточні дії слідчого, використовував активно манекен при демонстрації нанесення ударів, у зв`язку з чим твердження захисника про те, що вказана слідча дія є показаннями на місці, а тому суд не може посилатись на них, є неспроможними.

Безпідставними є й твердження захисника та потерпілої, викладені в апеляційних скаргах, про те, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом через те, що зазначена слідча (розшукова) дія проведена в житлі за відсутності відповідного дозволу власника житла, оскільки ОСОБА_9 , яка була присутньою при вказаній слідчій дії в якості свідка, не є власником житла та є цивільною дружиною ОСОБА_7 та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 10.04.2018 року вказана слідча дія була проведена за участі свідка ОСОБА_9 , яка надала добровільну згоду на проведення слідчого експерименту за адресою: АДРЕСА_2 , про що остання склала відповідну заяву (т. 1 а.п. 140, 142).

В подальшому, 03.10.2018 року ухвалою суду за заявою адвоката ОСОБА_24 . ОСОБА_9 визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.п. 208).

Під час допиту потерпілої ОСОБА_9 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від показань та приведена судом до присяги, в судовому засіданні місцевий суд встановив, що вона є донькою загиблого ОСОБА_10 та мешкала разом з батьком в АДРЕСА_2 .

З цього випливає, що потерпіла ОСОБА_9 фактично володіла житлом за адресою: АДРЕСА_2 , та надала добровільну згоду на проведення слідчого експерименту у вказаному домоволодінні.

Такі висновки колегією суддів зроблені з урахуванням постанови Верховного суду від 14 вересня 2020 року справа № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Доводи сторони захисту та потерпілої, викладені у апеляційних скаргах, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія відхиляє.

Так, зміст оскаржуваного вироку засвідчує, що позиція апелянтів, яка висловлена в апеляційних скаргах, була проаналізована з урахуванням безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

За показаннями потерпілої ОСОБА_9 , що є дочкою загиблого ОСОБА_10 ,

останній зловживав спиртними напоями та піднімав на неї руку. 08.04.2018 року разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 та спільною дитиною вони були в гостях у ОСОБА_25 , де святкували свято Пасхи. Всі разом вживали спиртні напої, починаючи зранку, оскільки було свято. Випили 200-400 гр. горілки. Через деякий час ОСОБА_7 вирішив відвести дитину додому спати, а вона залишилася спати у ОСОБА_18 . Близько 15:15 год. на мобільний ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_7 та сказав, що в нього виник конфлікт з ОСОБА_10 . Після чого, вона та ОСОБА_22 попрямували за її місцем мешкання. Коли вони зайшли до будинку, то побачили, що на підлозі в крові на правому боку лежить батько без ознак життя, при цьому, ОСОБА_7 перебував біля нього, а на його одязі малися сліди крові. Двері до будинку були відчинені. На запитання, що саме сталося, ОСОБА_7 відповів, що між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, після чого ОСОБА_7 став наносити тілесні пошкодження останньому. ОСОБА_7 перебував у шоковому стані, у нього тремтіли руки. Він пояснив, що коли прийшов з дитиною додому, ОСОБА_10 поводився дуже шумно, був нетверезим. ОСОБА_7 попросив його вести себе тихіше, але ОСОБА_10 кинувся на нього з ножем, а ОСОБА_7 спробував забрати у батька ніж.

ОСОБА_18 пішла до себе додому, куди згодом прийшов ОСОБА_7 та почав змивати з себе кров, речі в яких був одягнений зняв та викинув до туалету, який знаходиться па території домоволодіння ОСОБА_18 . Правоохоронців викликав зведений брат ОСОБА_17 вже через півтори години.

До цього випадку батько зловживав спиртними напоями, у нього відбувалися конфлікти з ОСОБА_26 , а також він бив та ображав її. Вона з цього приводу до правоохоронних органів не зверталась.

Вважала, що ОСОБА_7 міг захищатися, а тому спричинив тілесні ушкодження батьку, а отже кваліфікація його діям дана не вірна.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_17 пояснив, що останнім часом він навідував батька дуже рідко, тому що останній разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зловживали спиртними напоями, на фоні чого часто відбувалися конфлікти між батьком та ОСОБА_29 . 08.04.2018 року близько 15:00 год. ОСОБА_17 зателефонував його товариш - ОСОБА_30 , який повідомив, що ОСОБА_10 вбито. Повідомив, що крики та шум було чутно з 13-00 години. Сусіди казали, що бачили на подвір`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 . Близько 17:40 год. ОСОБА_17 приїхав додому до батька, зайшов на територію домоволодіння, біля вхідної двері, на бетонному покритті подвір`я побачив кров, при цьому, вхідні двері будинку були зачинені, але не замкнені. Коли ОСОБА_17 відчинив вхідні двері будинку, побачив що у коридорі, на підлозі на спині, лежить його батько, у якого на обличчі та на руках були множинні гематоми, під головою була кров. Після побаченого ОСОБА_17 одразу викликав швидку та поліцію. Вважає, що злочин вчинив ОСОБА_7 та він повинен понести законне покарання. На думку потерпілого, ОСОБА_10 був нешкідливою людиною. У ОСОБА_17 з ОСОБА_7 бували конфлікти.

Колегія суддів зазначає, що показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_17 не стосуються обставин безпосереднього нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть їх батька, оскільки останні не були очевидцями даної події. Між тим, їх показання відтворюють події, які мали місце в день скоєння злочину, та разом з іншими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину.

За показами свідка ОСОБА_18 . 08.04.2018 року ОСОБА_9 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , та їх спільною дитиною перебували у неї у гостях, де святкували свято Пасхи. Вони всі вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_7 пішов додому для того, щоб вкласти дитину спати, а ОСОБА_9 залишилася спати у неї. Близько 15:15 год. їй на мобільний зателефонував ОСОБА_7 та сказав, що в нього виник конфлікт з ОСОБА_10 , та щоб ОСОБА_18 та ОСОБА_9 прийшли. Після чого, вона та ОСОБА_9 попрямували додому, за місцем мешкання ОСОБА_9 . ОСОБА_7 відчинив ворота. Коли вони зайшли до будинку, то побачили, що на підлозі в крові лежить ОСОБА_10 без ознак життя, у нього з вушей йшла кров. При цьому, ОСОБА_7 перебував біля нього, а на його одязі саме на кросівках малися сліди крові. На запитання що саме сталося, ОСОБА_7 відповів, що між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, після чого ОСОБА_7 став наносити тілесні пошкодження останньому. ОСОБА_7 перетаскував тіло ОСОБА_10 . Він вважав, що ОСОБА_10 живий, але свідок зазначила, що для неї вочевидь було те, що ОСОБА_10 помер. Вона з ОСОБА_23 пішли до неї додому, куди згодом прийшов і ОСОБА_7 . Він почав змивати з себе кров, речі в яких був одягнений, зняв та викинув до туалету. Свідок охарактеризувала ОСОБА_10 , як особу, що зловживала спиртними напоями, іноді бив свою доньку ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_31 пояснила, що 08.04.2018 року ввечері до неї прийшов ОСОБА_17 та повідомив, що його батько ОСОБА_10 , за свідченням сусідів, лежить на дворі та просив відвезти його в Дніпрельстан на автомобілі. ОСОБА_17 зайшов до будинку та вийшов дуже странний, повідомив, що батько не дихає. Свідок запропонувала подивитися стан ОСОБА_10 . ОСОБА_10 лежав головою в будинку, ногами до виходу. Пульса не було, але тіло було теплим на дотик. Кров була на всьому одязі, на обличчі були краплі. Руки у ОСОБА_10 були брудні, явних пошкоджень на них вона не бачила. Крові на ганку, в приміщенні свідок не побачила. Під тілом було небагато крові. Через 15 хвилин приїхала швидка та поліція. Відносини у ОСОБА_17 з батьком були погані. Хто проживав в будинку їй не відомо, але відомо, що будинок є предметом спору родичів.

Згідно показів свідка ОСОБА_32 20 років тому вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 . У них від шлюбу є спільний син ОСОБА_17 . Саме від нього вона знає, що відбулося. Вона особисто свідком подій не була, їй зателефонував син після 16-00 години. Її син з ОСОБА_10 не спілкувався, оскільки батько пив. Зі слів ОСОБА_17 знає, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_10 . Раніше у ОСОБА_7 був конфлікт з ОСОБА_17 . ОСОБА_9 випивала разом з батьком, а він доглядав за її дитиною. Про бійки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 їй не відомо. Фізично ОСОБА_7 та ОСОБА_10 рівні.

За показаннями свідка ОСОБА_33 , що була сусідкою ОСОБА_10 , вона з ОСОБА_7 не спілкувалась, але знає, що він є співмешканцем ОСОБА_9 . Про події 08.04.2018 року їй стало відомо від ОСОБА_17 . Також зазначила, що при огляді місця події вона чула, як ОСОБА_9 кричала, що саме ОСОБА_7 вбив її батька. Характеризуючи родину ОСОБА_10 свідок повідомила, що він випивав разом з ОСОБА_9 , іноді виганяв її з будинку, вони билися.

Також свідок повідомила, що вона разом з ОСОБА_20 була понятою при проведенні слідчого експерименту. На її думку, всі слідчі дії проводилися правильно, оскільки зауважень від ОСОБА_7 та його адвоката не надходило. ОСОБА_7 показував як бив ОСОБА_10 без примусу, самостійно, розуміючи що відбувається.

Згідно показань свідка ОСОБА_20 він є односельцем загиблого та приймав участь в слідчому експерименті як понятий. Повністю змісту слідчої дії не пам`ятає, як не пам`ятає всіх учасників, що перебували на слідчому експерименті. Засвідчив, що ОСОБА_7 показував, як наносив удари ОСОБА_10 добровільно, без примусу, жодних зауважень в ході слідчої дії не було. Також повідомив, що ОСОБА_7 показував, де викинув свої речі після скоєння злочину.

Показанням вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

При цьому, зазначені особи не були безпосередніми очевидцями події, але їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйняті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях свідків не вбачається.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Протоколом огляду місця події від 08.04.2018 року з фототаблицями та відеозаписом до нього засвідчується огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за участю понятих та ОСОБА_17 , який було проведено з 22 год. 14 хв. 08.04.2018 року по 02 год. 42 хв. 09.04.2018 року, за результатами якого виявлено труп ОСОБА_10 , який лежав на спині обличчям до гори з множинними слідами тілесних ушкоджень, а також в будинку виявлені множинні сліди РБК (т. 1 а.п. 76-105).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року поновлено пропущений слідчим процесуальний строк на подачу клопотання на проведення обшуку та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено речові докази, що, на думку слідчого, мали значення по кримінальному провадженню (т.1 а.п. 106-107).

Протоколом огляду місця події від 08.04.2018 року з фототаблицями до нього засвідчується огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 за участю понятих та ОСОБА_18 , який було проведено з 21-46 год. до 22-28 год., за результатами якого виявлено в зливній ямі туалету пару кросівок чоловічих білого кольору, футболку чоловічу блакитного кольору, спортивні штани чорного кольору, які належать ОСОБА_7 , та які він, зі слів власниці будинку ОСОБА_18 , викинув після події, а також вилучено алюмінієвий таз, в якому ОСОБА_7 змивав кров з рук (т.1 а.п. 108-115).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року поновлено пропущений слідчим процесуальний строк на подачу клопотання на проведення обшуку та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено речові докази, що, на думку слідчого, мали значення по кримінальному провадженню. (т.1 а.п. 116).

З протоколу огляду трупа від 09.04.2018 року вбачається, що за участю судово-медичного експерта ОСОБА_34 оглянуто труп ОСОБА_10 , у якого виявлено множинні ушкодження, які відображено у протоколі (т.1 а.п. 119-121).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1368 без дати видачі, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від масивної крововтрати, закритої травми тулуба з розривом селезінки (т. 1 а.п. 125).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1360 від 09.05.2018 року з фототаблицями смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми тулуба, у вигляді переломів перелом тіла грудини; переломів ребер зліва та справа з крововиливами у м`які тканини навколо переломів, розриви пристінкової плеври, крововиливи у принирковій клітковині зліва і справа; крововиливи в ділянці воріт печінки, розриви капсули та тканини селезінки, яка привела до розвитку масивної крововтрати.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , були виявлені наступні пошкодження:

Закрита тупа травма тулуба: перелом тіла грудини на рівні другого межребірря; переломи 2-6 ребер по правій середній ключичній лінії; переломи 2-5,7 ребер по лівій середній ключичній лінії, 3-7 ребер по передньо- та середньо пахвовим лініям, переломи 8-12 ребер по лівій лопатковій лінії; переломи 6-10 ребер по лівій навколо хребцевій лінії; крововиливи у м`яких тканинах навколо переломів;

крововиливи під пристінкову плевру в місцях переломів ребер, розриви пристінкової плеври в проекції переломів 8-12 ребер по лівій лопатковій лінії; крововиливи у принирковій клітковині зліва і справа; крововиливи в ділянці воріт печінки, розриви капсули та тканини селезінки; синець на передній поверхні тулуба у верхній третині, синець та садно на лівій боковій поверхні тулуба;

Дані пошкодження утворилися від багаторазових (не менше 3) ударних травматичних впливів тупих предметів передньої та лівої бокової поверхнях тулуба, незадовго до настання смерті, які привели до розвитку масивної крововтрати і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, спричинили смерть після їх заподіяння.

Закрита черепно-лицьова травма: лінійний перелом кісток носу зправа та зліва; перелом лівого виличного відростку лобної кістки; перелом тіла лівої виличної кістки; багатоуламковий перелом лівого вінцевого відростку нижньої' щелепи; субарахноїдальний церебральний крововилив в скроневій та потиличній ділянках на базальній поверхні лівої півкулі головного мозку, крововиливи у м`яких тканинах лобної ділянки та в скроневих м`язах; синці та садна, забійні рани на голові та обличчі.

Дані пошкодження утворилися від багаторазових (не менше 5) ударних травматичних впливів тупих предметів в обличчя та передніх відділів волосистої частини голови, незадовго до настання смерті, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває, оцінюються по їх результату, але не менш як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Синці на передніх поверхнях плечових суглобів зліва та зправа, на внутрішній поверхні у середній третині лівого передпліччя, на задній поверхні у середній третині правого плеча та на тильній поверхні правої кисті, на тильній поверхні правої стопи, садна на лівій боковій поверхні тулуба, крововилив у м`яких тканинах поперекової ділянки зправа - утворилися в результаті дій тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають. У живих осіб дані пошкодження могли би відноситися до категорії легких тілесних ушкоджень.

Синці та садна у правій здухвинній ділянці, на задній поверхні у верхній третині правого стегна, синці на задній поверхні правого колінного суглобу та на зовнішній поверхні у верхній третині правої гомілки, синці на передній поверхні у верхній та середній третинах лівої гомілки - утворилися в результаті дій тупих твердих предметів задовго до настання смерті, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають. У живих осіб дані пошкодження, як окремо так і в сукупності, могли би відноситися до категорії легких тілесних ушкоджень.

Різана рана на тильній поверхні п`ятого пальця лівої кисті - утворилася в результаті дії ріжучого предмету, який володіє ріжучими властивостями, задовго до настання смерті, в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває. У живих осіб дане пошкодження, як окремо так і в сукупності, могло би відноситися до категорії легких тілесних ушкоджень.

Різні характеристики пошкоджень в області грудної клітини, голови та обличчя свідчать про те, що їх утворення можливо як від дії рук, ніг, так і від дії тупих твердих предметів, характеристика яких не відобразилася в ушкодженнях.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 будь-яких «посмертних» ушкоджень не виявлено.

З зв`язку з тим, що всі ушкодження у ОСОБА_10 утворилися в короткий проміжок часу, достовірно висловитися про послідовність їх нанесення не представляється можливим.

Після заподіяння ОСОБА_10 , всього комплексу тілесних ушкоджень, він міг здійснювати активні дії (в т.ч. кричати, кликати на допомогу та ін.) протягом відносно нетривалого періоду (можливо, обчислювальному, хвилинами - десятками хвилин) по мірі наростання обсягу крововтрати.

Об`єктивних судово-медичних даних, за якими можливо висловитись про те, у якому середовищі знаходився труп і про переміщення трупа до початку огляду на місці події, експерт не має.

Заподіяння всього комплексу тілесних ушкоджень, виявлених під час експертизи трупа ОСОБА_10 , власною рукою виключається.

Взаємне розташування нападника і потерпілого могло бути різним, з дотриманням єдиної умови - пошкоджені частини тіла повинні були бути доступними для нанесення пошкоджень (т. 1 а.п. 157-168).

При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 3,6 проміле; в сечі 5,5 проміле. У живих осіб зазначена концентрація етилового спирту в крові, зазвичай викликає, тяжке отруєння алкоголем.

За висновкам експерта № 262 від 18.05.2018 року в тазу, що вилучений з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено кров ОСОБА_35 (т. 1 а.п. 184-189), що відповідає обставинам зазначеним обвинуваченим з приводу вмивання потерпілого після нанесених тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-психіатрічної експертизи № 237 від 21.05.2018 року ОСОБА_7 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації, на що вказує: вживання спиртних напоїв, адекватний мовний контакт, цілеспрямованість дій, орієнтування в навколишньому, відсутність галюцінаторно-маячної симптоматики, збереженість пам`яті на період правопорушення, дані медобстеження, поступовий вихід зі стану алкогольного сп`яніння.

Отже, він міг усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.п. 192-199).

Висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння від 08.04.2018 року, складеному о 23-10 год., встановлено, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.п. 133).

Відповідно до протоколу від 09.04.2018 року ОСОБА_7 було затримано о 16 год. 50 хв. в порядку ст. 208 КПК України (т. 1 а.п. 126-128).

Згідно довідки від 08.04.2018 року о 22-35 год. травмпункту 9-ої міської клінічної лікарні ОСОБА_7 практично здоровий, видимих пошкоджень не має, скарг не висловлює (т. 1 а.п. 132).

Отже, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності провини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

За таких обставин, доводи захисника про те, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не були здобуті належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України є безґрунтовними.

Посилання захисника на те, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру відбулося з порушенням його права на захист, оскільки адвокат ОСОБА_21 не мав жодних правових підстав для участі в даній процесуальній дії колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до постанови про доручення призначити адвоката для проведення окремої процесуальної дії від 10 квітня 2018 року, слідчим було залучено захисника з Регіонального Центру, мотивуючи це завантаженістю адвоката ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 229).

Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було надано доручення на проведення окремої процесуальної дії адвокату ОСОБА_21 , який прибув на виконання о 13-00 годині.

10 квітня 2018 року слідчим ОСОБА_36 було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , при цьому, було оголошено права підозрюваної особи, про що ОСОБА_7 було зроблено власноручно запис 10 квітня 2018 року о 12 год. 50 хвилин. (т. 1 а.п. 222-223).
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що при врученні ОСОБА_7 повідомлення про підозру був присутнім адвокат ОСОБА_21 , який поставив свій підпис разом з підозрюваним. Жодних заперечень щодо участі в подальших слідчих та процесуальних діях з боку обвинуваченого та захисника не надходило. Правова допомога була надана. Адвокат ОСОБА_21 був присутнім також при першому допиті підозрюваного після вручення підозри з 13-00 години до 13-50 год. При цьому, в протоколі допиту зазначено, що ОСОБА_7 виявив бажання на участь в допиті захисника ОСОБА_21 . В протоколі відсутні будь-які зауваження, доповнення, не висловлено незгоду з діями слідчого та адвоката (т. 1 а.п. 227-228).

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що адвокату ОСОБА_21 було надано доручення на проведення окремої процесуальної дії, він надав правову допомогу ОСОБА_7 в повному необхідному обсязі, що не суперечить вимогам діючого процесуального законодавства, а засвідчує про те, що слідчим не було в повному обсязі визначено в резолютивній частині постанови до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги повний перелік слідчих та процесуальних дій, які планувалося провести за участю захисника та підозрюваного, не дивлячись на те, що в мотивувальній частині даної постанови слідчий зазначив, що на 10.04.2018 року органом досудового розслідування заплановано вручення повідомлення про підозру, проведення слідчого експерименту та обрання запобіжного заходу підозрюваному за участю захисника адвоката ОСОБА_15 , який в силу своєї завантаженості не має змоги бути присутнім (т. 1 а.п. 229).

Твердження захисника, що затримання ОСОБА_7 фактично відбулося 08.04.2020 року без захисника та із незаконним проникненням до приватної власності сторонніх осіб без дозволу суду, є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до протоколу від 09.04.2018 року ОСОБА_7 було затримано 9 квітня 2018 року о 16 год. 50 хв. в порядку ст. 208 КПК України, оскільки безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі, потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (т. 1 а.п. 126-128).
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 підписав протокол затримання, при цьому, жодних зауважень щодо затримання або дій працівників поліції не висловлював. Захисник ОСОБА_15 також підписав вказаний протокол та жодних зауважень в протоколі не зазначив.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про недопустимість явки з повинною як доказу винуватості обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки явка з повинною взагалі не визначалась стороною обвинувачення як можливий доказ та не зазначена в реєстрі матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим місцевий суд обґрунтовано не проаналізував та не надав оцінку вказаному доказу.

Доводи адвоката про неповноту судового розгляду у зв`язку з відсутністю аргументованої відмови суду у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту в порядку ст. 333 КПК України та відсутністю правової оцінки суду доводів сторони захисту про недопустимість показань ОСОБА_7 , наданих під час слідчого експерименту від 10.04.2018 року, є неприйнятними, оскільки суд першої інстанції у вироку надав вичерпну та ґрунтовну відповідь, з яких підстав зазначене клопотання адвоката було залишено без розгляду.

Перевіряючи доводи апелянтів про наявність в діях ОСОБА_7 ознак необхідної самооборони, що виключає злочинність інкримінованого йому діяння, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 36 КК України під необхідною обороною слід розуміти дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержуватись вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Під час розгляду справи судом не встановлено таких обставин, які б свідчили, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_7 , які б, у зв`язку з цим, викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Так, обвинувачений, завдав велику кількість ударів по різним частинам тулубу потерпілого, що за повідомленням ОСОБА_7 в процесі слідчого експерименту, мало місце протягом деякого часу, коли обвинувачений приходив і виходив з кімнати, де перебував потерпілий. Обвинувачений повідомляє лише про хопання потерпілого за ножа, не зазначаючи обставин намагання реального його застосування. При цьому обвинувачений повідомив, що забрав ніж у потерпілого ОСОБА_10 та сховав його у шухляду і в подальшому, повернувшись до кухні, де потерпілий сидів на стільці і спав, ОСОБА_7 ініціював спілкування із потерпілим, наслідком чого стало нанесення останньому тілесних ушкоджень на відповідь потерпілого у нецензурній формі без здійснення з боку останнього активних дій по відношенню до обвинуваченого.

Таким чином, вважати, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, або ж перевищив її межі, об`єктивних підстав немає.

На переконання колегії суддів, така позиція обвинуваченого є обраним ним способом захисту та бажанням пом`якшити покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковано правильно, а підстави для закриття провадження відсутні.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та потерпілої задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4