Справа № 742/3358/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/38/22
Категорія - ч. 3 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника ПАТ «СТ`Гарантія» - ОСОБА_12

прокурора ОСОБА_13

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові одночасно в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000210 від 02 вересня 2020 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_15 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, неофіційно працював слюсарем, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 6538 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільні позови потерпілих залишені без розгляду, з роз`ясненням права на звернення з такими позовами до суду в порядку цивільного судочинства.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 01 вересня 2020 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Рено Лагуна», реєстраційний номер Федеративної Республіки Німеччина НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю не менше 60-63 км/год. по вулиці Миру в смт. Ладан Прилуцького району Чернігівської області у напрямку центра селища.

Близько 23 години, неподалік будинку 87-а по вулиці Миру в смт. Ладан Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_6 перевищив максимально дозволену швидкість у населених пунктах, позначених дорожніми знаками 5.45 та 5.46, тим самим створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не зреагував на її зміну у вигляді появи на проїзній частині мопеду «Хонда Діо», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_16 , який здійснював виїзд на проїжджу частину вулиці Миру справа на ліво та виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, де здійснив зіткнення з вказаним мопедом.

У результаті зіткнення автомобіля з мопедом, водій мопеда «Хонда Діо» ОСОБА_16 отримав поєднану травму голови, тулубу та кінцівок, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Прилуцька ЦРЛ».

Пасажир мопеду «Хонда Діо» ОСОБА_17 отримав поєднану травму голови, тулубу та кінцівок, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги пункти 2.9, 2.3, 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. Під час апеляційного розгляду захисник просить дослідити всі матеріали кримінального провадження та призначити комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл.проф. М. С. Бакаріуса.

Аргументує тим, що під час розгляду кримінального провадження судом було допущено неповноту судового розгляду, в основу вироку покладені недопустимі докази. Наведені у вироку обставини справи не відповідають фактично встановленим, судом надано невірну оцінку доказам у їх сукупності, та безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про призначення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз.

Вважає, що суд у вироку невірно послався на показання потерпілих, які не були очевидцями дорожньо-транспортної, як на доказ вини ОСОБА_6 .

На думку захисника, під час досудового слідства неправомірно була визнана потерпілою ОСОБА_18 , яка не відноситься до числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілу. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, але рішення суду про встановлення факту, що ОСОБА_18 та загиблий ОСОБА_16 до дорожньо-транспортної пригоди проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, не існує. Отже, слідчим неправомірно було визнано ОСОБА_18 потерпіло у даному провадженні і це залишилось поза увагою суду.

Переконує, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01 вересня 2020 року є недопустимим доказом і суд не мав права його брати до уваги та посилатися на нього через те, що він не підписаний спеціалістом ОСОБА_19 , який брав участь в огляді. Також спеціаліст ОСОБА_19 відсутній і в схемі до протоколу, що вказує на порушення ст.ст. 104, 105 та 237 КПК України.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 суд не надав оцінки тому, що водій ОСОБА_16 керував мопедом в стані алкогольного сп`яніння та допустив порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху. Дана обставина залишилась і поза увагою експертів, які проводили експертизу за спеціальністю 10.1.

При призначенні судової інженерно-транспортної експертизи, висновок якої наявний у кримінальному провадженні за №454 від 21 вересня 2020 року, був наданий на підставі неповних вихідних даних, не було вказано, що водій мопеду ОСОБА_16 виїжджав з другорядної дороги на головну. Тому, саме він створив для ОСОБА_6 небезпеку для його руху. Суд, як і експерти, даній обставині надали належної правової оцінки.

Захисник критикує висновок судової інженерно-транспортної експертизи №576 від 20 листопада 2020 року, оскільки для експертного дослідження експерту було надано лише копію схеми до протоколу слідчого експерименту від 05.11.2020, а вихідні дані експерту відомі виключно з постанови про призначення експертизи. Експерт не мав у своєму розпорядженні матеріалів кримінального провадження, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми до даного протоколу, протоколу слідчого експерименту та інших матеріалів, які б об`єктивно відображали фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди. Такий підхід експерта свідчить про неповноту та необ`єктивність експертного дослідження, у той час як копія схеми до протоколу слідчого експерименту не є процесуальним документом, а є лише додатком до протоколу слідчого експерименту і окремо від протоколу не існує.

У вихідних даних постанови про призначення експертизи слідчий вказав, що для водія ОСОБА_6 була небезпека для руху з боку водія мопеда ОСОБА_16 , що свідчить про виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. У той час як у висновку експерта зазначено, що моментом виявлення небезпеки для руху водія автомобіля є момент виявлення мопеда, що ще раз підкреслює, що саме водій ОСОБА_16 створив небезпеку для руху водію ОСОБА_6 .

Відмовляючи в наданні оцінки діям водія мопеда, експерт незаконно уникнув від виконання свого обов`язку, оскільки це входило в його компетенцію і передбачено класифікацією 10.1. Ненадання відповіді на ці питання свідчать про неповноту та однобічність як досудового слідства, так і судового розгляду. Безпідставно змінивши об`єктивні вихідні дані щодо небезпеки для руху, експерт дійшов такого висновку, який суперечить не тільки матеріалам кримінального провадження, але і вимогам щодо проведення експертизи, а тому не може бути використаний як доказ винуватості водія ОСОБА_6 у дорожньо-транспортній пригоді.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення та проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, суд не врахував роз`яснення постанови Пленуму ВСУ №7 від 23.12.2005, чим проявив упередженість та необ`єктивність судового розгляду, що призвело до незаконного засудження ОСОБА_6 .

Визнаючи доведеним факт керування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, суд послався на показання лікаря ОСОБА_20 , що не може бути доказом стану сп`яніння. У разі коли лікар пояснював свій висновок, то суд про цей висновок нічого не вказав у вироку. При цьому, судом досліджувались висновок щодо результатів огляду, який не може бути належним доказом, так як проведений з порушенням вимог КПК і в ньому відсутній підпис ОСОБА_6 , а також два результати аналізів крові та сечі ОСОБА_6 , які не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки Прилуцька ЦРЛ не має дозволу на проведення досліджень крові та сечі на стан сп`яніння. Під час допиту лікар повідомив про те, що він кров та сечу не відбирав, а провів огляд за допомогою приладу Алконт.

Акт медичного огляду №17 від 02 вересня 2020 року, копія висновку щодо результатів медичного огляду та копія заяви, не відкривались стороні захисту у передбаченому законом порядку, а тому ці докази не можуть прийматись до уваги при постановленні судового рішення.

Інших доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину у стані алкогольного сп`яніння органом досудового слідства не здобуто та прокурором суду не надано. Висновки суду про доведеність винуватості його підзахисного не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження та наведеними у вироку доказами. Суд першої інстанції висунуте обвинувачення в повному обсязі не перевірив, не надав належної оцінки доказам по справі та не навів у вироку належні та достатні мотиви прийнятого судового рішення.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та в частині залишення поданих ними цивільних позовів без розгляду. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Матеріали щодо вирішення цивільних позовів повернути до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аргументують тим, що призначене судом покарання, не відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Переконані, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не характеризується віднесенням його до «тяжкого необережного злочину», оскільки тяжкість є всього лише класифікацією злочинів, а ступінь тяжкості визначається наслідком вчиненого та обставинами, за яких кримінальне правопорушення було вчинене.

Потерпілі не розуміють яким чином молодий вік обвинуваченого та наявність на його утриманні двох малолітніх дітей знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого.

Просять звернути увагу на те, що в результаті злочинних дій ОСОБА_6 двоє людей в розквіті років були позбавлені життя, на все життя позбавлені батьківського піклування троє малолітніх дітей ОСОБА_17 .

Наголошують на тому, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Хоча суд і вказав цю обставину, як обтяжуючу, але не врахував при призначенні покарання. ОСОБА_6 , маючи два роки водійського стажу, знехтував правилами дорожнього руху та сів за кермо після вживання спиртного, а побачивши перешкоду, не жив жодних заходів для зупинки автомобіля, а навпаки, збільшив швидкість руху та виїхав на зустрічну смугу.

Призначене судом покарання могло би бути прийняте потерпілими за умови прояву з боку обвинуваченого щирого каяття та повного визнання своєї провини. Однак, з великої кількості судових засідань убачається, що ОСОБА_6 не висловив та не демонстрував належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки,не осудив її, не проявив бажання хоч якось виправити ситуацію, яка склалася, шляхом вибачень перед потерпілими та намагання відшкодування завданих збитків.

Залишення поданого ними цивільного позову без розгляду вважають незаконним. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, під час підготовчого судового засідання ними був поданий цивільний позов до ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, про стягнення завданої шкоди.

Статтею 129 КПК України визначений чіткий перелік випадків, коли суд може залишити цивільний позов без розгляду в рамках розгляду кримінального провадження. Аналіз змісту оскаржуваного вироку вказує на те, що жодної з визначених законодавцем підстав, судом наведено не було. Вироком суду ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, цивільний позов був поданий у підготовчому судовому засіданні разом з усіма належними документами, потерпілі та їх представник брали участь у судових засіданнях. Отже, прийняте судом рішення про залишення цивільних позовів без розгляду, суперечить вимогам закону.

Адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_14 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання та вирішення цивільного позову скасувати. Обвинуваченому ОСОБА_6 призначити максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотивує тим, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим через свою м`якість. Врахувавши ряд обставин щодо особи обвинуваченого, суд не врахував наявність обтяжуючої обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, думку всіх потерпілих які наполягали на призначенні найсуворішого покарання, повністю проігноровано те, що обвинувачений лише частково визнав себе винним та жодному з потерпілих не відшкодував ні матеріальної, ні моральної шкоди.

Посилання суду на врахування нібито всіх обставин справи носить суто формальний характер, адже приділяючи значну увагу характеристиці обвинуваченого, судом не враховано наслідків від його дій смерть двох людей. Потерпіла ОСОБА_14 людина похилого віку, яка втратила рідного сина, що стало невідновною втратою, заподіяння шкоди п`ятьом потерпілим. Як результат, суд значно знизив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та призначив покарання, яке не відповідає особі винного, виправлення якого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства з призначенням найсуворішого виду покарання, визначеного законодавцем.

Відповідно до ст.128 КПК України, потерпілим гарантоване право на звернення з цивільним позовом в рамках кримінального провадження, цією ж статтею суду надано право на застосування цивільного законодавства під час розгляду цього позову. При цьому, суд не має права залишити цивільний позов без розгляду при постановленні обвинувального вироку з будь-яких інших підстав, окрім тих, які визначені ч.3 ст. 129 КПК України. Посилання на вимоги цивільного процесуального законодавства у даному випадку є недоцільними, адже подача та розгляд цивільного позову в рамках кримінального провадження повністю регламентуються положеннями кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу про скасування вироку і закриття кримінального провадження за відсутністю складу інкримінованого правопорушення, і не погодились з апеляційними скаргами потерпілих та їх представника, потерпілих та їх представників, які просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду скасувати, призначити ОСОБА_6 найсуворіше покарання, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, цивільні позови направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства, представника страхової компанії, який вважав вирок суду в частині залишення цивільних позовів правильним, прокурора, який підтримав апеляційні скарги потерпілих та їх представника в частині скасування судового рішення щодо залишення цивільних позовів без розгляду, заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Як убачається з матеріалів справи і поза розумним сумнівом доведено під час судового розгляду, 01 вересня 2020 року, після 23 години ОСОБА_6 керував автомобілем Рено Лагуна», реєстраційний номер Федеративної Республіки Німеччина НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Миру в смт. Ладан Прилуцького району Чернігівської області у напрямку центра селища з перевищенням швидкості 50 км/год., не менше 60-63 км/год. Біля магазину Каштан він в темноті на своїй смузі руху помітив якийсь силует, а тому виїхав на зустрічну смугу руху, на якій жодних перешкод в попутному та зустрічному напрямках не було, ділянка дороги по його смузі руху була рівна, бетонна, автомобіль перебував в технічно справному стані.

Зіткнення автомобіля з мопедом відбулося на зустрічній смузі руху, куди виїхав ОСОБА_6 , побачивши силует . За версією обвинуваченого, силует на його смузі руху і був мопед.

Дані огляду місця дорожньо - транспортної пригоди вказують на те, що дорога неподалік будинку 87-а по вул. Миру , смт. Ладан Прилуцького району є прямою, з бетонним покриттям. Дорожнє покриття для двох напрямків руху шириною вісім метрів, число смуг для руху в кожному напрямку по одній, їх ширина 4 м., ширина узбіччя 1,5м. ( т.1 а.п.179-182 )

Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці вбачається загальний вид місця дорожньо-транспортної пригоди та місце розташування транспортних засобів після зіткнення. Передня частини автомобіля «RENAULT LAGUNA» має значні пошкодження бампера, капота, лобового скла. Зафіксоване розташування тіла потерпілого ОСОБА_17 щодо елементів проїзної частини та пошкоджених транспортних засобів. Труп ОСОБА_17 був розташований на проїжджій частині ближче до її краю, по полосі руху потерпілих. В напрямку центра смт. Ладан наявні сліди юзу правих та лівих коліс автомобіля «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та подряпин від мопеда. Зафіксоване місце розташування та положення мопеду, а також пошкодження, які на ньому були наявні після і зіткнення з автомобілем (т.1 а.п. 183-188).

Дійсно у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який розпочався 01 вересня 2020 року о 23 годині 30 хв. та був закінчений о 2 годині 35 хвилин 02 вересня 2020 року, указано про участь у проведенні огляду спеціаліста ОСОБА_19 , підпису якого в протоколі огляду немає, у той час як протокол підписаний слідчим, понятими, учасниками огляду, схема до протоколу підписана, як слідчим, так понятими і спеціалістом, а також виготовлені фото таблиці місця огляду.

Названий протокол з додатками складений уповноваженою особою, відповідно до положень ст. ст. 104, 105, 237 КПК України, схема та фототаблиця доповнюють зазначений протокол, підтверджують викладені в ньому дані та повністю узгоджуються між собою та співпадають з фактичними обставинами справи, існування яких сторона захисту також не заперечує. Сама слідча дія відбувалася за участі двох понятих, як передбачено кримінальним процесуальним законом, а тому визнавати протокол з додатками до нього, та інформацію, яку він підтверджує, як недопустимий доказ, відсутні правові підстави.

Висновки судової інженерно - транспортної експертизи, за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно - трасологічні дослідження» №454 від 21 вересня 2020 року, вказують на те, що подряпини від мопеда на дорожньому покритті (позначка «7» на схемі) утворені наданим на дослідження мопедом «Хонда Діо». Первинний контакт між автомобілем «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та наданим на дослідження мопедом «Хонда Діо» без реєстраційного номера відбувся на деякій відстані перед (напрямок руху справа-наліво відносно схеми) місцем початку подряпини від мопеда на дорожньому покритті (позначка «7» на схемі) та не ближче 1,2 м від лівої (напрямок руху справа-наліво відносно схеми) межі проїзної частини дороги.

Первинний контакт відбувся між переднім бампером автомобіля «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передньою частиною переднього колеса наданого на дослідження мопеда «Хонда Діо» без реєстраційного номера на відстані близько 86-95 см від лівого бокового габариту автомобіля «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В момент первинного контакту кут між повздовжньою віссю рами наданого на дослідження мопеда «Хонда Діо» без реєстраційного номера по відношенню до повздовжньої осі кузову автомобіля «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становив близько 148 ° плюс-мінус 10°, в горизонтальній площині проти ходу умовної стрілки годинника, що розкритий в напрямку ліворуч відносно поздовжньої осі автомобіля «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.1 а.п. 220-228 ).

У постанові про призначення вказаної експертизи слідчим не було зазначено таких вихідних відомостей, які б не відповідали встановленим обставинам, як на це вказує захисник.

На вирішення експерту ставились питання, в якому місці відбувся первинний контакт між автомобілями, між якими частинами вказаних транспортних засобів відбувся первинний контакт, під яким кутом по відношенню один до одного були розташовані повздовжні осі транспортних засобів в момент їх первинного контакту. Для вирішення цих питань експерту був наданий протокол огляду місця події зі схемою до нього, чого було достатньо для вирішення поставлених питань. Якби наданих даних експерту було недостатньо, він би звернувся до слідчого з клопотанням надати інші дані, які встановлені під час досудового розслідування.

Версія захисту про те, що водій мопеду ОСОБА_16 виїжджав з другорядної дороги на головну, а тому сам створив перешкоду для руху автомобілю під керуванням ОСОБА_6 , нічим не підтверджена, у тому числі оглядом місця події.

Пояснення обвинуваченого, що біля магазину Каштан він в темноті на своїй половині руху помітив якийсь силует, після чого виїхав на зустрічну смугу руху, і зрозумів, що силует, то є мопед, який рухається на нього, не заслуговує на довіру.

Зіткнення транспортних засобів відбулося в темну пору доби, свідків якого не має. Водій мопеда та його пасажир загинули майже відразу. Місце зіткнення автомобіля з мопедом, кут зіткнення в горизонтальній площині проти ходу умовної стрілки годинника 148 плюс мінус 10 градусів, вказують на те, що автомобіль під керуванням обвинуваченого виїхав на зустрічну смугу руху, в той час як по цій смузі рухався мопед «Хонда Діо» під керуванням ОСОБА_16 з пасажиром ОСОБА_17 .

Колегія суддів звертає увагу, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 01 вересня 2020 року, а експертиза була призначена 08 вересня 2020 року, тобто через сім днів після події, що виключає наявність значної кількості матеріалів кримінального провадження (у такій кількості, як їх отримує суд, чи на момент завершення досудового слідства).

Слідчим були надані експерту усі відомі на той час вихідні дані. Для вирішення питання про визначення місця контакту автомобілів було не важливо хто звідки виїжджав та створював перешкоду, адже експерт у своїх висновках керувався саме деталями відображеними на схемі, саме вони є тими даними, які вказують на розташування місця зіткнення транспортних засобів.

При цьому, під час проведення експертизи, експертом безпосередньо були досліджені транспортні засоби, що свідчить про отримання експертом більш змістовної інформації, ніж міг надати слідчий.

Зі змісту вступної частини висновку експертизи видно, що експерту для проведення експертизи були надані саме ті матеріали та транспортні засоби, про які вказано у постанові про призначення експертизи, а тому судити про неповноту та необ`єктивність висновку експертизи, відсутні будь-які підстави.

Відповідно до висновків судово інженерно - транспортної експертизи, за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 453 від 01 жовтня 2020 р року та № 452 від 17 вересня 2020 року вбачається, що на момент експертного огляду, застосованими методами дослідження, технічних несправностей в системі рульового керування наданого на дослідження мопеда «Хонда Діо» без реєстраційного номера, та в системі рульового керування автомобіля «Рено В56 Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які б перебували в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не виявлено. (т. 1 а.п. 232-237, 241-246 )

За результатами судової інженерно-транспортної експертизи, за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 576 від 20 листопада 2020 року експерт прийшов до висновку, що враховуючи сліди гальмування правих коліс, мінімальна швидкість руху автомобіля «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до початку екстреного гальмування становила 60,6 - 63,3 км/год.

За умов вказаних в постанові про призначення судової експертизи, водій автомобіля «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом «Хонда Діо» без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_16 шляхом виконання вимог пунктів 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху.

У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год., а у темну пору доби в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, як того вимагають пункти 12.4 та 12.2 Правил дорожнього руху.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Перед виїздом на зустрічну смугу руху водій ОСОБА_6 , не виконав вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. У той же час у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чого водій ОСОБА_6 , також не виконав, порушуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху.

У такому випадку критика стороною захисту висновку експерта автотехніка, який не відповів на питання чи відповідали дії водія мопеда «Хонда Діо» без реєстраційного номеру ОСОБА_16 . Правилам дорожнього руху, є необ`єктивною.

За умов указаних в постанові слідчого про призначення судової експертизи, з технічної точки зору, невідповідність в діях водія автомобіля «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам пунктів 12.4,10.1 Правил дорожнього руху перебуває в технічному причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди, і є як умовою, так і причиною її виникнення.

Відповідь на питання, як повинен був діяти водій мопеда «Хонда Діо» без реєстраційного номеру ОСОБА_16 та оцінка його дій на відповідність Правил дорожнього руху спеціальних знань в галузі авто технічної експертизи не потребує, а тому експерт цілком обґрунтовано не надав на його відповідь, оскільки питання виходило за межі компетенції експерта автотехніка. (т. 2 а.с. 8-13).

Згідно положень ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, у тому числі висновок експертизи.

Для проведення експертизи у постанові слідчим були вказані тільки ті вихідні дані, які були встановлені під час досудового розслідування: дані встановлені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, дані схеми до протоколу огляду, пояснення ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, висновки попередніх експертиз. При цьому, для проведення експертизи експерту надавалась завірена копія схеми до протоколу слідчого експерименту від 05 листопада 2020 року, з вказівкою на те, що за вимогою будуть надані матеріали кримінального провадження.

З висновку експерта убачається, що під час проведення експертизи ним вивчались тільки ті дані, які містились у наданих матеріалах, будь-яких інших або відмінних від тих, що зазначив слідчий, експертом не встановлювалось.

Під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_21 підтвердив вищевказані висновки проведеної ним експертизи, вказавши на те, що до застосування екстреного гальмування швидкість автомобіля «Рено Лагуна» не могла бути менше ніж 60 км/год, з урахуванням всіх вихідних даних, які були об`єктом дослідження. Експерт зауважив, що тих вихідних даних, які були вказані у постанові слідчого та які відображені на схемі до протоколу слідчого експерименту, йому було достатньо для відповідей на поставлені питання. Швидкість мопеда була приблизно 30 км/год. Водію автомобіля не потрібно було діяти в рамках п.12.3 Правил дорожнього руху, якщо б водій автомобіля «Рено Лагуна» виконав вимоги п. п. 12.4 та 10.1 Правил дорожнього руху, то подія дорожньо-транспортної пригоди взагалі б не відбулася . Наголосив на тому, що водій мопеда не створював небезпеки для руху водію автомобіля. Для того щоб встановити яка була дорожня обстановка, потрібно проведення відповідних розрахунків та спеціальні пізнання експерта, що було експертом і здійснено, і саме у відповідності до цих розрахунків було встановлено, що водій автомобіля не виконав вимог п.12.4 та 10.1 Правил дорожнього руху. Технічно дії водія мопеда, взагалі у даній дорожньо-транспортній пригоді та ситуації не потребують спеціальних знань і не були ні причиною та наслідком зіткнення транспортних засобів.

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку висновкам експертів та прийняв їх до уваги, як належні і обґрунтовані докази, з урахуванням об`єктивності експертних досліджень, які ґрунтуються виключно на підтверджених та встановлених даних. Підстав для призначення інших видів експертиз, в тому числі і комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, як про це просить захисник, колегія суддів не вбачає.

Експертами були надані однозначні відповіді на постановлені питання, при цьому експертами прийняті до уваги показання ОСОБА_6 , які він надавав під час слідчого експерименту, надано оцінку спроможності цих показань з технічної точки зору та висловлено беззаперечну позицію про те, що водій мопеда не міг створювати небезпеку для руху водію автомобіля, у разі якби ОСОБА_6 виконав вимоги положень пунктів 12. 4 та 10. 1 Правил дорожнього руху, то подія дорожньо-транспортної пригоди взагалі не відбулася.

Той факт, що ОСОБА_16 керував мопедом у стані алкогольного сп`яніння, на чому неодноразово наголошував захисник, не виключає порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.4, 10. 1 Правил дорожнього руху, ця обставина не була причиною та умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди, при цьому, експерт однозначно відповів на це питання сторони захисту, що дії водія мопеду в даній дорожній ситуації не були ні умовою, ні причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Сліди, які були зафіксовані на місці дорожньо-транспортної пригоди, є нічим іншим як найбільш об`єктивними та правдивими даними, а відтак, і розрахунки, які зроблені з урахуванням цих зафіксованих даних, є найбільш правильними та саме їм надавалась переваги під час проведення досліджень.

Показаннями потерпілих дійсно не підтверджуються обставини дорожньо-транспортної пригоди, однак, судом вони вірно прийняті до уваги, які вказують на позицію потерпілих щодо міри покарання, яку належить призначити винному, щодо поведінки винного після дорожньо-транспортної пригоди, їх показання надають суду можливість встановити, чи розкаялась особа у вчиненому, чи надала критичну оцінку своїм діям, отже, суд вірно поклав показання всіх потерпілих в основу вироку.

Доводи сторони захисту про те, що перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння 02 вересня 2020 року належним чином не підтверджене, Акт медичного огляду та результати аналізів біологічного середовища стороні захисту не відкривалися, не спростовують правильності висновків суду про перебування водія автомобіля у стані алкогольного сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста, лікар Прилуцької ЦРЛ ОСОБА_20 підтвердив, що 02 вересня 2020 року о 01 годині ночі він складав висновок про результати медичного огляду водія ОСОБА_6 , якого доставили після дорожньо-транспортної пригоди. Візуальних ознак сп`яніння він не бачив, чоловік був адекватний, з нормальними реакціями, на питання чи вживав спиртне обвинувачений повідомив, що 01 вересня пив пиво, при обстеженні на апараті Алконт був отриманий результат 0,6 проміле, що відображено у відповідному акті №17.

Висновок результатів медичного огляду ОСОБА_6 від 02 вересня 2020 року №17 та результати токсикологічного дослідження зразків біологічного середовища обвинуваченого залучені до матеріалів кримінального провадження та були досліджені під час судового розгляду. Ці самі докази були в матеріалах досудового розслідування на час надання стороні захисту 30 листопада 2020 року, з якими захисник та підозрюваний ознайомились у повному обсязі. (т. 2 а.п.49-50)

Після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження захисник ОСОБА_7 у протоколі зазначив про необхідність призначення судово-медичної експертизи про перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння.

З постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання захисника від 30 листопада 2020 року убачається, що матеріали кримінального провадження містили дані токсикологічних досліджень крові та сечі ОСОБА_6 , а сторона захисту з ними була ознайомлена. Саме з урахуванням висновку лікаря, який підтверджувався даними токсикологічного дослідження, стороні захисту було відмовлено у проведенні експертизи. Перебування водія ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння 02 вересня 2020 року було беззаперечно встановлено належними та допустимими доказами, до яких стороні захисту був наданий доступ у порядку ст. 290 КПК України.

З огляду на наведене, підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають вимогам ст. ст. 85, 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не встановлено.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним під час судового засідання доказам, підстав для сумнівів у правильності та оцінці зібраних доказів, колегія суддів не вбачає.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник просив повторно дослідити всі матеріали кримінального провадження. Разом з цим, обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, обвинуваченому та його захиснику відмовлено в задоволенні відповідного клопотання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Щодо незгоди захисника з тим, що цивільну дружину загиблого ОСОБА_16 громадянку ОСОБА_18 визнано потерпілою у кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим в кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням спричинено моральну фізичну або майнову шкоду. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, положення ч. ч. 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.

У відповідності до ст. 3 КПК України близькими родичами та членами сім`ї є - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Положення цивільного та цивільного процесуального законодавства можуть бути застосовані в кримінальному процесі виключно у тому разі, коли кримінальний процесуальний кодекс не регулює або неоднозначно регулює питання визначення кола близьких родичів, чи осіб, які можуть бути визнані потерпілими та звертатись з цивільним позовом у кримінальному провадженні.

У даному випадку, законодавець чітко регулює питання визначення кола потерпілих у кримінальному провадженні та осіб, які мають право на звернення з цивільним позовом.

При цьому, кримінально процесуальним законодавцем однозначно визначено, що потерпілою не може бути визнана особа, якій якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Отже, ОСОБА_18 визнана потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, спосіб, характер вчиненого діяння, тяжкість наслідків, думку всіх потерпілих, дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, те, що раніше він не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, за позиції часткового визнання вини шкоду потерпілим не відшкодував, щирих вибачень не приніс та іншими діями не довів того, що критично ставиться до своїх дій та наслідків, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутні обставини, які б пом`якшували покарання та наявна обставина, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Вимога потерпілих про призначення ОСОБА_6 покарання у межах максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, є необґрунтованою. Усі наведені потерпілими та їх представниками підстави були враховані під час призначення міри покарання судом першої інстанції та повторному врахуванню не підлягають, вони не є тими значущими факторами, які б свідчили, що призначене судом покарання у виді меншого терміну, але все одно у вигляді позбавлення волі, не сприятиме вихованню та виправленню винного.

Призначене ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, рішення суду залишити цивільні позови потерпілих без розгляду, суперечить положенням ст.129 КПК України, яка визначає правила вирішення цивільного позову. Лише у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Отже, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, суд повинен був розглянути всі цивільні позови у даному кримінальному провадженні за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Слушними є доводи потерпілих про те, що посилання суду першої інстанції на положення вимог цивільного процесуального законодавства, у вирішенні питання про можливість розгляду цивільних позовів в рамках кримінального провадження були недоречними. Однак, ці порушення не можуть бути усунені апеляційним судом, з огляду на те,що суд першої інстанції не досліджував ні доводи цивільних позовів, ні докази на доведенні обґрунтованості заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині залишення цивільних позовів потерпілих без розгляду скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той, же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24