Справа № 761/9567/22
Провадження № 1-кс/761/5444/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Королівського районного суду м. Житомира від 03.06.2020 у справі № 296/3854/20, -

В С Т А Н О В И В:
01.06.2022 адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020 в кримінальному провадженні № 0000032, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 258-5, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 258-5, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Раніше досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактами цих правопорушень здійснювалося слідчим відділом УСБ України у Житомирській області.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020 було накладено арешт на майно, яке вилучено під час обшуку 07.05.2020, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з того з того, що вилучене майно може містити на собі сліди вчинення злочину та у випадку не накладання арешту може бути знищенно, втрачено або пошкодженно.

Водночас, вилучені під час обшуку грошові кошти належать ОСОБА_7 та жодним чином не стосуються подій кримінального правопорушення та включають у себе в тому числі грошові кошти, отримані за три доби до обшуку від продажу автомобіля, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 04.05.2020, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Однак з часу вилучення майна минуло понад 2 роки, за цей час сторона обвинувачення не здобула жодного доказу, який би свідчив про те, що знайдені у ОСОБА_7 грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом, або призначалися для фінансування кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом чи засобом вчинення кримінального правопорушення. Крім того, стороною обвинувачення не було повідомлено ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи допитано в якості свідка, не було перевірено доводи і докази, наданні ОСОБА_7 на підтвердження того, що вилучені грошові кошти є її особистою власністю, не перевірено походження грошових коштів та не з`ясовано чи містять вони сліди кримінального правопорушення, не було призначено жодної експертизи щодо вилученого майна, внаслідок чого ОСОБА_7 більше ніж 2 роки позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися власними заощадженнями.

Тому заявник вказав, що відсутні підстави для арешту майна, накладеного ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020, у кримінальному провадженні № 0000032, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.02.2020.

У судовому засіданні представник заявника клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, вказавши, що ухвала слідчого судді про арешт є законною та скасуванню не підлягає.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.02.2020.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020 було накладено арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку 07.05.2020, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У вищезазначеній ухвалі слідчого судді підставою для накладення арешту вказано те, що вилучене майно є речовими доказами, яке може містити на собі сліди вчинення злочину та у випадку не накладання арешту на майно можуть бути знищенні, втрачені або пошкодженні.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано слідчому судді допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, як і не надано доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
З матеріалів провадження не вбачається, що на момент розгляду вказаного клопотання наявні відомості про те, що ОСОБА_7 причетна до вказаного кримінального провадження, в межах якого був накладений арешт. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням наведених норм та аналізу наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, слід дійти висновку про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів, які належать ОСОБА_7 , враховуючи, що з моменту накладення арешту їй не повідомлено про підозру, а також в ухвалі про накладення арешту відсутні посилання на належні та допустимі докази щодо її причетності до кримінального провадження, як б давали підстави для безсумнівного накладення арешту.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, процесуальним законодавством надають особі, яка звертається із клопотанням до суду, не лише права, а і покладають обов`язки.

Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020 в частині арешту грошових коштів, які належать ОСОБА_7 на загальну суму: в національній валюті 198 300, 00 грн., яка в еквіваленті по курсу на день укладання договору становила 7 250 доларів США, що підтверджується договором купівлі продажу автомобіля від 04.05.2020 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Водночас, що стосується скасування арешту в частині інших грошових коштів та мобільного телефону, слідчий суддя враховує те, що стороною заявника не було надано відповідних документів на підтвердження належності майна ОСОБА_7 , а тому не знаходить правових підстав для задоволення клопотання в повному обсязі.
Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 172, 174, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.06.2020 у справі № 296/3854/20,- задовольнити частково.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0000032 від 26.02.2020, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3854/20 від 03.06.2020, на грошові кошти, у сумі 198 300 (сто дев`яносто вісім тисяч триста) грн. 00 коп., яка в еквіваленті по курсу станом на 04.05.2020 становила 7 250 (сім тисяч дві п`ятдесят) доларів США.
В іншій частині клопотання, - відмовити

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1