ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/864/20 Номер провадження 11-кп/814/98/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000043 від 29.04.2020 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого:

-22.05.1998 року Миргородським міським судом за ст.ст. 81 ч.4, 44, 17 ч.2, 81 ч.3, 140 ч.2 КК України до 3-х років позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

-02.12.1998 року Миргородським міським судом за ст. 140 ч.3 КК України, ст. 43 КК України до 6-ти років позбавлення волі;

-07.07.2003 року Миргородським міським судом за ст.ст. 185 ч.2, 187 ч.3, ст.ст. 70, 71 КК України до 4-х років 9-ти місяців позбавлення волі;

-03.11.2009 року Миргородським міськрайонним судом за ст. 395 КК України до 2-х місяців арешту;

-01.11.2012 року Миргородським міськрайонним судом за ст. 187 ч.3 КК України до 9-ти років позбавлення волі. 06.06.2018 року звільнився з Петровської ВК Кіровоградської області по відбуттю строку покарання,

за апеляційними скаргами прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 4-х (чотирьох) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду, 27 квітня 2020 року близько 22 год. 47 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своєю дружиною ОСОБА_12 знаходився на вул. Сорочинській, що в м. Миргород.

Проходячи повз приміщення АТ КБ «Приватбанку», що по вул. Сорочинській, 2, м. Миргород ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе цим правилам та нормам, намагаючись самоутвердитися за рахунок пошкодження чужого майна, декілька разів цеглиною вдарив по вхідних дверях приміщення вищевказаного банку.

Неправомірними діями ОСОБА_8 , внаслідок пошкодження майна, АТ КБ «Приватбанк» спричинено матеріальну шкоду на суму 1988грн.

Продовжуючи свої умисні хуліганські дії, в цей же день, близько 23 год. 40 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз територію міського цвинтарю, що на перехресті вулиць Гурамішвілі та Наріжного в м.Миргород.

Діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, демонстративно зневажаючи загальноприйняті норми щодо шанобливого ставлення до місць поховання померлих та нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до днів пам`яті померлих, маючи на меті протиставити себе цими правилам та нормам, намагаючись самоутвердитися за рахунок пошкодження чужого майна ОСОБА_8 руками, застосовуючи силу, зламав верхні частини семи декоративних секцій бетонного паркану міського цвинтарю, поваливши їх на землю.

Неправомірними діями ОСОБА_8 , внаслідок пошкодження майна, комунальному підприємству «Спецкомунтранс» заподіяно матеріальної шкоди на суму 2990 грн. 57 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному проваджені ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_8 , просить вирок суду щодо нього скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання.

Вказує, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не в повній мірі врахував те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює. Вчинений ним злочин становить підвищену суспільну небезпечність, викликав особливе обурення серед жителів міста своєю зухвалістю, зневажливим ставленням до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності.

В апеляційній скарзі захисника поданої в інтересах обвинуваченого ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції по епізоду руйнування декоративних секцій бетонного паркану 27.04.2020 та просить призначити обвинуваченому покарання за епізодом щодо пошкодження вхідних дверей приміщення АТ КБ «ПриватБанк» у виді штрафу за ч.1 ст. 296 КК України.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що суд не встановив об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину та необґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_8 , складу злочину передбаченого ч.1 ст. 296 КК України за епізодах щодо пошкодження паркану біля цвинтаря. Зокрема, не встановлено мотивів обвинуваченого щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки останній лише намагався продемонструвати обставину якості встановленого паркану.

Зазначає, що причиною руйнування секцій паркану були не хуліганські мотиви, спрямовані на неповагу до суспільства, а попередження можливих нещасних випадків пов`язаних з технічним станом паркану.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, захисника ОСОБА_9 , та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисником, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за який його засуджено по епізоду пошкодження вхідних дверей АТ КБ «Приват Банк» та кваліфікація його дій, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
З викладеними в апеляційній скарзі захисника доводами про хибність висновків щодо винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України за наслідками руйнування паркану, зокрема невстановлення дійсних мотивів повалення паркану, апеляційний суд не може погодитися.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину по епізоду повалення бетонного паркану зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, свідків, фактичних даних, що містяться у протоколах проведення слідчого експерименту, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що приводом до руйнування вхідних дверей приміщення банку цеглиною став факт направлення його дружині смс повідомлення з банку про наявний кредитний борг. Далі, проходячи повз кладовище, він підійшов до паркану, щоб справити природні потреби, опершись на нього внаслідок чого верхня секція паркану впала. Наступні секції паркану повалені ним через неякісний монтаж та встановлення останнього.
Його показання про відсутність хуліганського мотиву на подальше руйнування паркану спростовується наступним.
Диспозиція ст. 296 КК України визначає, що хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
В судовому засіданні як першої, так і апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував факту пошкодження ним особисто майна банку та семи секцій паркану біля цвинтаря, однак не зміг пояснити навіщо він вчиняв дії спрямовані на повалення такої великої кількості секцій паркану. Фактично визнав вину, але просив пом`якшити покарання
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працюють майстрами КП «Спецкомунтранс» та здійснювали контроль над монтажем паркану підтвердили якість виконання робіт по встановлення паркану навколо кладовища.
Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать про те, що вона не була зумовлена особистим невдоволенням роботи банку та якістю ремонтних робіт по встановлення паркану, а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді розбиття вхідних дверей до приміщення АТ КБ «Приватбанк» та проявом виняткового цинізму при подальшому вчиненню дій щодо пошкодження паркану навколо кладовища.
Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння та встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК.
Доводи сторони захисту з приводу відсутності хуліганських мотивів вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, який лише намагався продемонструвати обставину якості встановленого паркану, колегія суддів вважає надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України та призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог закону, належним чином вмотивував своє рішення та урахував особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, негативно характеризується за місцем проживання, щиро не розкаявся у вчиненому, оскільки фактично не визнав у своїх діях складових ознак хуліганства.
Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, а також наявні обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією ст. 296 ч.1 КК України., у виді 4 місяців арешту, що в даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Поряд з цим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину, а також часткове відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Місцевим судом в повній мірі, як того вимагає ст. 65 КК України, враховані перелічені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а тому колегія суддів не знаходить законних підстав для його подальшого пом`якшення.
Колегія суддів вважає не підлягаючою до задоволення і апеляційну скаргу прокурора, який вважає призначене судом ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 місяців арешту надмірно м`яким.
Подаючи апеляційну скаргу на вирок, прокурор не вказав жодної із підстав, які, на його думку, не урахував суд першої інстанції при призначенні покарання, а фактично послався лише на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину.
Між тим, ця обставина судом першої інстанції врахована, оскільки обвинуваченому призначене покарання у вигляді арешту на достатньо тривалий термін, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_11 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4