Справа №950/82/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/902/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Сексуальне насильство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст.369, ч.1 ст.343 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що й надалі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечили щодо клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому обраний запобіжний захід на інший, більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

15 березня 2022 року ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24 години 13 травня 2022 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просив її скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не доведений, оскільки стороною обвинувачення не було підтверджено небезпеки переховування обвинуваченого чи взагалі наявності в нього таких можливостей, а саме лише обвинувачення у вчиненні злочину та суворість передбаченого нормами КПК України покарання не є підтвердженням ризику переховуватись від органів досудового розслідування.

Вказував, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів та ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню також не доведені в клопотанні, оскільки досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт складено, затверджено та скеровано до суду, тобто всі необхідні слідчі дії проведено, втім сама лише обґрунтованість підозри не є підтвердженням наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом з тим, звертав увагу на те, що речовими доказами у кримінальному провадженні є, зокрема мобільні телефони, які зберігаються в камері зберігання речових доказів, тобто жодного впливу на дані телефони обвинувачений вчинити не зможе.

Вказував, що доказів наявності погроз чи спроб впливати на свідків чи потерпілих обвинуваченим стороною обвинувачення не було надано, обвинувачений проживає разом з дружиною та донькою в м. Суми, а потерпіла та її законний представник проживають в іншому місці, територіально віддаленому від м. Суми.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення апелянт зазначав, що відсутня явна обґрунтована небезпека вчинення обвинуваченим інших правопорушень, у клопотанні відсутні обґрунтування готування чи планування обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вказував, що на думку апелянта, навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту міг повністю їм запобігти, оскільки обвинувачений не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків.

Зазначав, що обвинувачений виховує та утримує доньку ОСОБА_9 , 2004 року народження, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з дружиною та донькою, за станом здоров`я обвинувачений потребує лікування та реабілітації, є інвалідом третьої групи, у зв`язку з обранням запобіжного заходу та перебуванням під вартою обвинувачений не зміг пройти черговий огляд.

Вказував, що досудове розслідування кримінального провадження було розпочато 16 липня 2021 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 було обрано 25 жовтня 2021 року, за цей час жодних спроб впливати на потерпілу чи її законного представника обвинувачений не вчиняв.

Зазначав, що на переконання сторони захисту, стороною обвинувачення не доведено обґрунтованої необхідності у триманні під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Разом з тим, вказував апелянт і на те, що з огляду на введення воєнного стану в Україні, активні бойові дії, ОСОБА_8 потрібен його родині та дитині, він також прагне бути корисним та долучитись до захисту держави, зокрема вступивши до лав територіальної оборони.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону суддею дотримані не в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд, задовольняючи прокурору клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходив з того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст..177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, а доказів на підтвердження того, що обвинувачений не буде ухилятись від слідства та суду не надано.

Однак, зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається обґрунтування таких висновків суду, і крім того ухвала суду є явно немотивованою, тобто винесеною без дотримання вимог ст.370 КПК України, що в даному випадку колегія суддів визнає як істотне порушення кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

При ухваленні нового судового рішення, колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, та доводи викладені в клопотанні прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 встановила наступне.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, з наявних у даному кримінальному провадженні матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України

Звертаючись до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, наявність ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування або суду, а також незаконного впливу на свідків та неповнолітню потерпілу і її законного представника, колегія суддів встановила з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких є обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, кількість епізодів, колегія суддів встановила також і існування ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, підставою для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є встановлені колегією суддів ризики, які не зменшились та не перестали існувати і висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, при прийнятті вказаного рішення колегією, враховані і обставини, на які посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, а саме, наявність у ОСОБА_8 сімейних зв`язків, а також докази незадовільного стану його здоров`я. При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність дружини та доньки не були для обвинуваченого достатньо стримуючим фактором при вчиненні злочинів, а відомості щодо його стану здоров`я не свідчать про те, що він не може перебувати в умовах СІЗО.

Що стосується доводів апелянта про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 не перебував під вартою і його поведінка жодним чином не підтвердила існування жодного ризику, вчинити які у нього була можливість, однак він цього не зробив, то вони не свідчать про відсутність встановлених судом ризиків та не спростовують правильність висновку щодо необхідності продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і під час судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, посилання апелянта на недоведеність існування ризику можливого знищення, приховування або спотворення речових доказів, оскільки наявні у даному кримінальному провадженні речові докази зберігаються в камері зберігання речових доказів, не є тими беззаперечними обставинами, за наявності яких до обвинуваченого можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у вчиненні яких, в тому числі, обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_8 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, за необхідне постановити ухвалу якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно ОСОБА_8 , 1971 року народження, який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст.369, ч.1 ст.343 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Оскільки ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2022 року, якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,412, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2022 року, якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно ОСОБА_8 , 1971 року народження, який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.153, ч.6 ст.153, ч.1 ст.125, ч.3 ст.369, ч.1 ст.343 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.00 год. 13 травня 2022 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4