ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1448/22 Справа № 192/1136/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінальних проваджень № 0000218, № 0000417, № 0000397, № 0000241 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Солоне Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 22.12.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 28.01.2020 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції сторону захисту було обмежено у можливості реалізувати свої процесуальні права, порушено право на повторний допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_11 .
Зазначає, що за епізодом від 28.05.2020 року обвинувачений ОСОБА_8 вину за ч.3 ст.185 КК України не визнав та відмовився від дачі показань, проте зазначав суду про наявність протиріч у показаннях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Крім того, протиріччя наявні у показаннях потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_9 .
Стверджує, що з матеріалів провадження вбачається, що ані дата крадіжки, ані марка викраденого холодильника, ані дата звернення із заявою до поліції про вчинення кримінального правопорушення, та хто саме звернувся до поліції із такою заявою, як і дата повернення холодильника потерпілому не узгоджуються.
Посилається на те, що за епізодом від 09.06.2020 року не доведено умислу ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, оскільки свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що має дружні стосунки з обвинуваченим, та сам дав йому велосипед, аби останній міг доїхати до смт. Солоне.
Вказує на те, що свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що велосипед вона придбала у свого брата ОСОБА_15 , якому потрібні були кошти, та який обіцяв його згодом забрати. Аналогічні пояснення дав суду і свідок ОСОБА_16 , але суд критично поставився до його показань.
З наведеного не вбачається особистої наживи ОСОБА_8 , оскільки велосипед він особисто не продавав та гроші за нього не отримував.
Зазначає, що за епізодом від 27.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд не прийняв заперечення обвинуваченого в тій частині, що він випадково вилив на ОСОБА_17 каструлю з окропом, оскільки спіткнувся через костиль, задівши ногою стілець, на якому стояла каструля, однак надав цьому оцінку висловивши свої припущення: «... оскільки в такому разі потерпіла не могла отримати опіки обличчя. У разі випадкового зачеплення каструлі, потерпіла могла б отримати опіки тулубу та ніг, ... .» Разом з цим, питання щодо можливих тілесних ушкоджень у потерпілої, які могли б утворитися внаслідок випадкових дій обвинуваченого, не було предметом дослідження експерта.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України по всім епізодам, проте суд задавав обвинуваченому питання, що є порушенням права на захист, та у вироку зазначає, що ОСОБА_8 надавав пояснення.
Посилається на те, що 18.10.2021 року та 29.11.2021 року судом постановлено ухвали, якими було встановлено граничні строки для подачі до суду доказів стороною обвинувачення в об`єднаних кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_8 - до 28.10.2021 року та 08.12.2021 року відповідно, однак стороною обвинувачення у зазначені судом строки докази подані не були, що не було взято судом до уваги, що свідчить про упередженість суду у розгляді цього кримінального провадження.
Вважає, що сформульоване судом обвинувачення у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України - за епізодом заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою сина потерпілого ОСОБА_18 , є передчасними, оскільки не ґрунтуються на всебічному і повному дослідженні усіх доказів в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить призначити йому більш м`яке покарання за ст.190 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, однак суд першої інстанції, взявши до уваги покази свідка обвинувачення, перекваліфікував його дії зі ст.190 КК України на ст.185 КК України, у зв`язку з чим йому було призначено більш тяжке покарання, ніж передбачала ст.190 КК України.
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; - за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 впродовж березня місяця 2020 року неодноразово перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_19 , що розташоване в АДРЕСА_2 , достовірно знав про те, що у її власності наявне теля великої рогатої худоби. Після чого, 24.03.2020 року близько 11.00 години у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме - на отримання грошових коштів за продаж теля, яке йому не належить, без дозволу власника.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 24.03.2020 року приблизно об 11.10 годин зателефонував своєму знайомому ОСОБА_20 з пропозицією купити у нього теля великої рогатої худоби за 1300 грн, на що останній погодився. Після цього вони домовилися про зустріч з метою купівлі-продажу теля та 24.03.2020 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_19 , де під виглядом виконання цивільно-правових зобов`язань щодо продажу теля, переконав ОСОБА_20 , що теля належить йому та отримав від нього за продаж грошові кошти в сумі 1300 грн. В подальшому, а саме 26.03.2020 року після встановлення достовірних даних про те, що продане теля належить третій особі, а саме ОСОБА_19 та вона дозволу ОСОБА_8 на його продаж не давала, ОСОБА_20 повернув теля власниці - ОСОБА_19 , у зв`язку з чим, ОСОБА_8 завдав ОСОБА_20 матеріальну шкоду на суму 1300 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 28.05.2020 року приблизно о 13.30 годин прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_12 , де побачив холодильник марки «Днепр-2мс», який визначив предметом свого посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, із корисливих спонукань з метою особистої наживи, ОСОБА_8 28.05.2020 року приблизно о 13.30 годин шляхом пошкодження замикаючих пристроїв на вхідних дверях, проник до приміщення літньої кухні, розташованої на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав холодильник марки «Днепр-2мс», вартістю 711,80 грн, що належить ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 09.06.2020 року близько 12.00 години, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи прийшов до подвір`я потерпілого ОСОБА_18 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де в подальшому скориставшись довірчими відносинами з сином потерпілого - ОСОБА_13 , які склалися за роки спілкування з останнім, переконав його передати в тимчасове користування належний ОСОБА_18 велосипед чорного кольору з саморобним металевим багажником та не маючи наміру повертати його, забезпечив собі доступ до нього та заволодівши велосипедом вартістю 983,33 грн з місця вчинення злочину зник.

На початку червня 2020 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно, продав вказаний велосипед, який належав ОСОБА_18 за 200 грн ОСОБА_21 .

Також ОСОБА_8 27.05.2021 року приблизно о 14.00 годині, знаходячись в кімнаті кухні будинку АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин під час сварки, діючи умисно, взявши з пічки каструлю, наповнену окропом води, вилив її на ліву сторону тіла потерпілої ОСОБА_17 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків обличчя, шиї, лівої половини грудної клітини, лівої верхньої та нижньої кінцівок 2А-Б ступеню загальною площею 5% поверхні тіла.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_17 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день).

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи захисника щодо невідповідності висновків суду та істотних порушень вимог КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом від 09.06.2020 року, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Обвинувачений та його захисник висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини за ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодом від 24.03.2020 року, в апеляційних скаргах не оспорюють, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив суду, що він навесні 2020 року від ОСОБА_9 , якому він тимчасово дозволив проживати в літній кухні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , дізнався про крадіжку холодильника марки «Днепр-2мс», білого кольору, у зв`язку з чим, він особисто через 4-5 днів після крадіжки написав заяву до поліції. Після цього він приїхав до будинку та побачив, що холодильник вже був на місці, оскільки його повернули працівники поліції;
- показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що він тимчасово проживав в літній кухні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , з дозволу власника ОСОБА_12 . У вказаній літній кухні знаходився холодильник «Днепр-2мс» білого кольору, а ОСОБА_8 інколи вживав з ним спиртні напої та бачив цей холодильник. Навесні 2020 року (точну дату не пам`ятає) він повертався з роботи та, підходячи до місця свого мешкання, почув два чоловічих голоси, серед яких впізнав голос обвинуваченого, у зв`язку з чим сховався в кущах. Потім він побачив як ОСОБА_8 з якимось хлопцем виносять холодильник з двору та завантажують його до машини Газель. Після чого, машина почала від`їжджати від двору будинку, однак приїхала поліція, а ОСОБА_22 почав тікати;

- показами свідка ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона від свого сина дізналась, що ОСОБА_8 йому пропонував купити холодильник за 400 грн, на що вона погодилася. Син передав гроші ОСОБА_8 , який з ОСОБА_24 поїхав забирати холодильник туди, куди вказав ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 затримала поліція, а їй повернули лише 200 грн;

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.05.2020 року, згідно із яким ОСОБА_9 повідомив про крадіжку холодильника (а.п.84 т.5);

- протоколом огляду місця події від 28.05.2020 року з таблицею зображень до нього, відповідно до якого, було оглянуто територію подвір`я по АДРЕСА_3 та виявлено пошкоджений навісний замок на дверях до літньої кухні, а також холодильник марки «Днепр-2мс», який перебував на території подвір`я (а.п. 63-67 т.5);

- постановою про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 01.06.2020 року, згідно із якою холодильник марки «Днепр-2мс» білого кольору було приєднано як речовий доказ та передано власнику ОСОБА_12 (а.п.70 т.5);

- розпискою ОСОБА_12 про отримання холодильника (а.п.71 т.5);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 року, згідно із яким ОСОБА_8 показав механізм викрадення холодильника (а.п.81-83 т.5).

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , надані ним в судовому засіданні, з посиланням на те, що за поясненнями обвинуваченого між ним та свідком наявні неприязні відносини.
Доводи захисника про те, що судом першої інстанції сторону захисту було обмежено у можливості реалізувати свої процесуальні права, порушено право на повторний допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_25 колегія суддів вважає таким, що не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд першої інстанції належним чином обгрунтував відмову у задоволенні цих клопотань, а саме, що свідок ОСОБА_9 чітко підтвердив суду під час його допиту про те, що дозволу на продаж холодильника він не надавав, покази свідка ОСОБА_10 не прийнято судом як належні та допустимі докази з підстав існування між ним та обвинуваченим неприязних відносин, а тому його допит є не доцільним, а свідок ОСОБА_26 не був допитаний під час досудового розслідування, тому його допит в судовому засіданні буде проведений з порушенням вимог КПК України, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження захисника про те, що за вказаним епізодом ОСОБА_8 вину не визнав, відмовився від дачі показань, проте зазначав суду про наявність протиріч у показаннях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є безпідставним, оскільки судом першої інстанції вказана обставина була належним чином перевірена та зазначено, що посилання ОСОБА_8 на існування протиріч в показах вказаних свідків в частині того, що ОСОБА_8 сам виносив та грузив холодильник на Газель, а також, що його бачили в кабіні автомобіля, не спростовують його вину у вчиненні крадіжки, оскільки вказані події відбувалися вже після того як була вчинена крадіжка. Окрім того, суд першої інстанції покази свідка ОСОБА_10 не визнав належними та допустимими доказами.
Також слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участю показав як він з приміщення літньої кухні, що належить ОСОБА_12 , 28.05.2020 року близько 13.18 годин викрав холодильник, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 року, до якого заяв, зауважень та доповнень не надійшло, та який підписаний обвинуваченим.
Посилання захисника на наявність протиріч у показах потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, ані дата крадіжки, ані марка викраденого холодильника, ані дата звернення із заявою до поліції про вчинення кримінального правопорушення, та хто саме звернувся до поліції із такою заявою, як і дата повернення холодильника потерпілому не узгоджуються, - колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.05.2020 року (а.п.84 т.5) вбачається, що ОСОБА_9 звернувся до поліції із заявою про викрадення холодильника марки Днепр за адресою: АДРЕСА_3 , із зазначенням того, що вказана обставина мала місце 28.05.2020 року близько 14.00 години, тобто у вказаному протоколі зазначено особу, яка звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, дату такого звернення та дату вчинення кримінального правопорушення, а також марку викраденого холодильника.
Окрім того, з протоколу огляду місця події від 28.05.2020 року з таблицею зображень до нього вбачається, під час огляду території подвір`я по АДРЕСА_3 , на відстані 5 м від вхідних воріт до двору виявлено холодильник марки «Днепр-2мс», білого кольору, який було вилучено до Солонянського ВП (а.п.63-67 т.5), що підтверджує встановлення на досудовому розслідуванні марки викраденого холодильника, який в подальшому був визнаний речовим доказом (а.п.70 т.5).
Посилання захисника на те, що, за показами потерпілого ОСОБА_12 , потерпілий особисто після повідомлення про крадіжку написав заяву до поліції, хоча за матеріалами провадження про крадіжку холодильника повідомив ОСОБА_9 , не може бути взято до уваги, оскільки судом встановлено, що саме ОСОБА_9 звернувся до поліції із заявою про вчинення крадіжки, разом з цим, потерпілий також звертався до поліції, однак із заявою про залучення його до провадження як потерпілого (а.п.85 т.5).
Твердження захисника про те, що у заяві про залучення ОСОБА_12 до провадження як потерпілого не зазначено марку холодильника є безпідставним, оскільки вказана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що викрадений холодильник 01.06.2020 року був переданий потерпілому, однак в протоколі огляду від 28.05.2020 року зазначено, що вказаний холодильник був на території подвір`я не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 28.05.2020 року холодильник було вилучено до Солонянського ВП, після чого, 01.06.2020 року його було передано потерпілому ОСОБА_12 на зберігання (а.п.71 т.5).
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом від 09.06.2020 року, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що в червні 2020 року його син ОСОБА_27 повідомив, що один з його друзів попросив у нього велосипед, щоб доїхати додому в смт. Солоне та обіцяв його повернути. На наступний день йому потрібен був велосипед, однак син пояснив, що хлопець, що його взяв, продав велосипед за 200 грн. Після цього потерпілий написав заяву до поліції, а через дня три велосипед повернули;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що він має дружні стосунки з ОСОБА_28 , та приблизно на Трійцю в 2020 році він дав йому велосипед свого батька, щоб він міг доїхати до смт. Солоне, при цьому, ОСОБА_28 обіцяв повернути велосипед, проте не повернув його. Він зателефонував ОСОБА_28 з приводу повернення велосипеда, проте телефон не відповідав. Потім він зустрів ОСОБА_28 і просив повернути велосипед, на що обвинувачений обіцяв повернути, але послався на те, що на велосипеді пробите колесо. Однак велосипед пізніше повернули вже працівники поліції;

- свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції пояснила, що влітку 2020 року вона у рідного брата ОСОБА_15 придбала старенький велосипед Україна в робочому стані за 200 грн. Однак через деякий час приїхали працівники поліції та повідомили, що велосипед крадений, а 200 грн їй повернув батько ОСОБА_8 .

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 04.08.2020 року (а.п.193 т.1);
- протоколом огляду місця події від 04.08.2020 року, відповідно до якого, за місцем проживання свідка ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_5 , було виявлено велосипед чорного кольору без маркування, з перевареною рамою під «дамський» та з саморобним багажником із арматури діаметром приблизно 0,8 мм, який був вилучений до Солонянського ВП (а.п.197-198 т.1);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілого та свідків узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Доводи захисника щодо не доведення умислу ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, оскільки свідок ОСОБА_13 має дружні стосунки з обвинуваченим, та сам дав йому велосипед, аби останній міг доїхати до смт. Солоне, а також доводи обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій за вказаним епізодом є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 190 КК шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, тобто вилучення майна відбувалося таємно, то склад шахрайства відсутній, і такі дії слід кваліфікувати як крадіжку.
З матеріалів провадження вбачається, що син потерпілого - ОСОБА_29 добровільно дав обвинуваченому ОСОБА_8 велосипед для того, щоб обвинувачений доїхав до смт. Солоне, при цьому ОСОБА_8 обіцяв вказаний велосипед повернути, однак не повернув, що також не заперечувалось обвинуваченим в суді першої інстанції.
Таким чином, місцевий суд встановив, що сином потерпілого добровільно було передано велосипед ОСОБА_8 , що є обов`язковою ознакою шахрайства. У зв`язку з наведеним, колегія суддів не вбачає правових підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 185 КК України, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 190 КК України.
Орієнтири щодо такого застосування згаданої норми матеріального права відображено й у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що велосипед вона придбала у свого брата ОСОБА_15 , якому потрібні були кошти, та який обіцяв його згодом забрати, аналогічні пояснення дав суду і свідок ОСОБА_16 , але суд критично поставився до його показань, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки не спростовує висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, що підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності.
Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 велосипед особисто не продавав та гроші за нього не отримував не може бути взято до уваги, оскільки вказана обставина не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом від 09.06.2020 року, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:
- показами потерпілої ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що 27.05.2021 року приблизно о 16 годині між її онуком ОСОБА_8 та її дочкою ОСОБА_30 сталася сварка, на що потерпіла стала робити зауваження ОСОБА_8 , а він підійшов до неї, зняв з електричної пічки каструлю з киплячою водою та вилив на обличчя і на ліву сторону тулуба, від чого вона отримала термічні опіки. Пояснила, що після цього він навіть не вибачився перед нею;
- показами свідка ОСОБА_30 , яка в судовому засіданні пояснила, що в травні 2021 року ОСОБА_8 прийшов до будинку. Після того як стався скандал, ОСОБА_22 влетів в хату, почав бити свідка, а її мати зробила йому зауваження, на що він підійшов до неї (потерпілої), зняв з електричної пічки каструлю з киплячою водою та вилив на обличчя, після чого перебив костилі щоб вона не змога вийти з хати.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 16.09.2021 року, згідно із яким ОСОБА_17 повідомила про завдання їй тілесних ушкоджень (а.п.195 т.5);

- протоколами проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_17 від 18.09.2021 року та свідка ОСОБА_30 від 29.09.2021 року з таблицею зображень до них, згідно із якими потерпіла та свідок показали механізм завдання потерпілій тілесних ушкоджень, а саме, що обвинувачений взяв з плити каструлю та вилив на потерпілу, яка сиділа на стільці (а.п. 205-207, 212-215 т.5);

- висновком експерта № 2532е від 29.09.2021 року, згідно із яким у ОСОБА_17 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків обличчя, шиї, лівої половини грудної клітини, лівої верхньої та нижніх кінцівок 2А-Б ступеню загальною площею 5% поверхні тіла, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 201-203 т.5);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілої та свідка узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.
Посилання захисника на те, що за показами обвинуваченого, він випадково вилив на ОСОБА_17 каструлю з окропом, оскільки спіткнувся через костиль, задівши ногою стілець, на якому стояла каструля, однак суд першої інстанції не взяв це до уваги, але висловив припущення щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень за обставин вказаних обвинуваченим, що не було предметом дослідження експерта, колегія суддів вважає таким, що не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яка тягне за собою зміну чи скасування судового рішення, окрім того, потерпіла та свідок ОСОБА_30 в суді першої інстанції детально розповіли щодо механізму спричинення обвинуваченим потерпілій ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, що узгоджується з протоколами проведення слідчого експерименту за їх участю від 18.09.2021 року та 29.09.2021 року, при цьому вважати вказані докази недопустимими у суду підстав немає.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України по всім епізодам, проте суд задавав обвинуваченому питання, що є порушенням права на захист, та у вироку зазначає, що ОСОБА_8 надавав пояснення колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з технічних засобів судових засідань від 07.07.2021 року (а.п.183-184 т.1), від 08.12.2021 року (а.п.171-172 т.5) вбачається, що обвинувачений за епізодами, які мали місце 24.03.2020 року, 09.06.2020 року та 27.05.2021 року висловлював думку щодо оголошених йому обвинувачень, не відмовлявся від надання показів та добровільно їх надавав, та які обгрунтовано викладені у вироку. При цьому, лише в судовому засіданні, яке мало місце 14.03.2022 року обвинувачений ОСОБА_8 відмовився надавати покази по епізоду від 28.05.2020 року та будь-які покази обвинуваченого за цим епізодом у вироку не викладені.
Твердження захисника про те, що 18.10.2021 року та 29.11.2021 року судом постановлено ухвали, якими було встановлено граничні строки для подачі до суду доказів стороною обвинувачення в об`єднаних кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_8 - до 28.10.2021 року та 08.12.2021 року відповідно, однак стороною обвинувачення у зазначені судом строки докази подані не були, що не було взято судом до уваги, що свідчить про упередженість суду у розгляді цього кримінального провадження, не може бути взято до уваги, оскільки з вказаних ухвал вбачається, що судом встановлювались строки для надання відомостей щодо вчинення стороною обвинувачення дій забезпечення явки свідків. Також з технічних засобів судових засідань вбачається, що сторона захисту не заперечувала проти приєднання до матеріалів кримінального провадження жодних доказів, наданих стороною обвинувачення під час судового розгляду.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.125 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до кримінального проступку, нетяжкого та тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкцій ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.2 ст.125 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4