печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за клопотанням Слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене Прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000279 прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини вчинені, у зв`язку із масовими протестами у 20132014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2021 року за № 0000279 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000279 прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини вчинені, у зв`язку із масовими протестами у 20132014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2021 року за № 0000279 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 від 09.04.2021 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Вказані матеріали досудового розслідування на підставі ч. 3 ст. 217 КПК України виділені з матеріалів досудового розслідування № 0003488 від 17.11.2016.

24.03.2021 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, а саме: наданні іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

У зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_7 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 24.03.2021 у день його складення, зазначене повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України направлено цього дня у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, зокрема направлено поштовим зв`язком на відому адресу проживання, а також на адресу Управління житлово-комунального господарства, що підтверджується листами ДБР від 24.03.2021, описом вкладення, фіскальним чеками.

Крім того, стороною обвинувачення направлено до компетентних органів Російської Федерації запит від 29.04.2021 про надання міжнародної правової допомоги в кримінальному провадженні, зокрема встановлення місця проживання (перебування) ОСОБА_7 на території РФ, вручення йому письмового повідомлення про підозру від 24.03.2021 разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повітки про виклик. Однак, Генеральною прокуратурою РФ листом від 31.08.2021 № 87-177-2021 відмовлено у виконанні зазначеного запиту.

Також, обізнаність у повідомленні про підозру в інкримінованому йому злочині безпосередньо підтверджується самим ОСОБА_7 у інтерв`ю, наданому 24.03.2021 телеканалу «НАШ».

Враховуючи положення ст. 42 КПК України, відповідно до якої підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_7 в належній спосіб повідомлено про підозру та останній набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Так, з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 за межами України стороною обвинувачення у кримінальному провадженні вживалися окремі заходи у рамках міжнародного співробітництва, зокрема скеровувались запити до Російської Федерації та Республіки Австрія про надання міжнародної правової допомоги, а саме:

29.04.2021 направлено запит до компетентного органу Російської Федерації про надання міжнародної правової допомоги, а саме встановлення місця знаходження (проживання) ОСОБА_7 на території Російської Федерації, вручення йому повідомлення про підозру від 24.03.2021, роз`яснення прав підозрюваного, вручення пам`ятки про процесуальні прав та обов`язки підозрюваного й повістки про виклик. Однак, Генеральною прокуратурою РФ листом від 31.08.2021 № 87-177-2021 відмовлено у виконанні зазначеного запиту.

18.06.2021 направлено запит до компетентного органу Республіки Австрія про надання міжнародної правової допомоги, а саме встановлення місця знаходження (проживання) ОСОБА_7 на території Австрії, вручення йому повідомлення про підозру від 24.03.2021, роз`яснення прав підозрюваного, вручення пам`ятки про процесуальні прав та обов`язки підозрюваного й повістки про виклик. Проте, Федеральним міністерством Республіка Австрія листом від 27.07.2021 відмовлено у виконанні запиту через те, що ОСОБА_7 відсутній на території Австрії.
На думку сторони обвинувачення, виїзд та перебування підозрюваного ОСОБА_7 на території Російській Федерації, яка системно не виконує норми міжнародного права (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020) вірогідно були зумовлені наміром переховуватися на її території з метою ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності.
Водночас, здійснивши 24.02.2022 повномасштабний військовий наступ на Україну, Російська Федерація порушила фундаментальні принципи та норми міжнародного права, зокрема ті, що містяться у: Статуті ООН 1945 року; Заключному акті НБСЄ (Гельсінському Заключному акті) 1975 року; Декларації про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин між державами у відповідності до Статуту ООН 1970 року; Резолюції ГА ООН «Визначення агресії» 1974 року; Декларації про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про захист їх незалежності та суверенітету 1965 року; Декларації про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав 1981 року; Декларації про посилення ефективності принципу утримання від погрози силою чи застосування сили у міжнародних відносинах 1987 року.
Крім того, своїми діями Російська Федерація також порушила низку двосторонніх та багатосторонніх договорів та угод, зокрема: Будапештський меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року; Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року; Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 2003 року; Договір між Україною та РФ про співробітництво у використанні Азовського моря і Керченської протоки 2003 року; Угоду між Україною та РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України 1999 року.
Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що подальше звернення до компетентних органів Російської Федерації з аналогічними клопотаннями про надання міжнародної правової допомоги наразі є недоцільним.
Крім того, кримінальне процесуальне законодавство України жодним чином не обумовлює здійснення спеціального досудового розслідування доведеністю факту перебування особи у міжнародному розшуку, але визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 2 ст. 297-1 КПК України), що здійснено органом досудового розслідування.
Таким чином, ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку.

Прокурор вважає наявними підстави, з якими КПК України пов`язує надання слідчим суддею дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити. Зазначили, що підозра є обґрунтованою та вручена у встановленому порядку. Підозрюваний оголошений в міжнародний розшук, стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку із викладеним, на думку прокурорів, існують підстави для здійснення процедури спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення прокурорів, захисника та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно клопотання слідчого та долучених в його обґрунтування матеріалів встановлено, що що представники іноземної держави Російської Федерації, маючи намір значно розширити можливості використання своєї присутності на території України, зміцнити свою позицію та створити такі умови тимчасової присутності Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, яка б не обмежувалася часом, розпочали підривну діяльність проти України, яка полягала у втручанні в її внутрішню та зовнішню політику; спробах зменшення економічного і оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності; у вжитті заходів щодо посилення економічної залежності України від Російської Федерації, у тому числі економічної залежності від постачання російських енергоносіїв.

Так, громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші невстановлені особи, надаючи іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що положення Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», без проведення правової експертизи щодо відповідності проєкту такої угоди Конституції та законам України, забезпечили у квітні 2010 року підписання, погодження та ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

Зокрема, 21 квітня 2010 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Кабінету Міністрів України, за адресою: АДРЕСА_1 , виконуючи відведену роль у вчиненні злочину, з метою приховання процесу погодження та підписання Угоди, яка очевидно суперечила державним інтересам, оголосив рішення про розгляд питання щодо схвалення проєкту Угоди на закритому засіданні Кабінету Міністрів України.

У зазначений час та місці, на закритому засіданні Кабінету Міністрів України під час обговорення питання щодо схвалення Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, ОСОБА_7 та інші невстановлені особи відповідно до спільного злочинного умислу, спрямованого на вчинення державної зради, за попередньою змовою групою осіб, використовуючи свої службові повноваження у злочинних цілях, прикриваючись начебто державними інтересами, у своїх виступах запевнили присутніх про необхідність та важливість підписання цієї Угоди в економічних інтересах України, на умовах отримання для України нібито реальної знижки ціни на російський газ.

При цьому ОСОБА_7 та інші невстановлені особи усвідомлювали, що запропоновані положення в Угоді щодо орендної плати (стаття 2) не відповідають інтересам України, її розмір очевидно занижений та нав`язаний представниками Російської Федерації внаслідок штучного створення залежності від постачання російських енергоносіїв, а також те, що подальше підписання та надання згоди України на обов`язковість для неї вказаної Угоди очевидно спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , у денний час доби 21 квітня 2010 року, виконуючи свою роль та функції у вчиненні злочину, без фактичного розгляду проєкту Угоди іншими міністерствами, центральними органами виконавчої влади та правоохоронними органами, проведення обов`язкової правової експертизи, забезпечив шляхом надання усних вказівок погодження без зауважень проєкту Угоди та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України».

У подальшому, 21 квітня 2010 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні Кабінету Міністрів України за адресою: АДРЕСА_1 , підписав розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 947-р від 21 квітня 2010 року.

Далі, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про міжнародні договори України» відповідно до якої пропозиції про укладення міжнародних договорів України подаються після проведення Міністерством юстиції України правової експертизи щодо відповідності проєкту міжнародного договору Конституції та законам України, без наявності такої експертизи проєкт Угоди внесено на розгляд Президента України.

Так, 21.04.2010 у денний час доби ОСОБА_8 , перебуваючи у місті Харкові, діючи з прямим умислом та за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 25 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, надаючи іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме штучно створюючи передумови до збільшення чисельності військ Російської Федерації на суверенній території України АР Крим та місті Севастополі, та умови для подальшого перебування цих військ на території України всупереч ст. 17 Конституції України, що призвело в подальшому до окупації ними Автономної Республіки Крим й міста Севастополя за сприятливої для Російській Федерації та несприятливої для України зовнішньо- та внутрішньополітичної обстановки в Україні, підписав від імені України Угоду між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підписану від імені Російської Федерації ОСОБА_9 , якою продовжив на двадцять п`ять років, починаючи з 28.05.2017, строк перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, з наступним автоматичним продовженням на наступні п`ятирічні періоди, якщо жодна зі Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії відповідної Угоди не пізніше, ніж за один рік до завершення терміну дії, чим створив умови вторгнення Збройних Сил Російської Федерації та подальшу окупацію ними частини території України, а саме півострова Крим (АР Крим та міста Севастополя).

Продовжуючи реалізацію відведеної йому ролі, 23.04.2010 Президент України ОСОБА_8 вніс на розгляд Верховної Ради України перший з часу вступу на пост Президента України проєкт Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та визначив його як невідкладний для позачергового розгляду Верховною Радою України.

За не встановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлені час та місці ОСОБА_8 , реалізуючи умисел на вчинення дій, спрямованих на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме надаючи іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом усних переговорів, у т.ч. із залученням невстановлених досудовим розслідуванням осіб, повідомив окремим народним депутатам України, які кількісно утворювали більшість від конституційного складу у Верховній Раді України, про необхідність підтримати шляхом голосування наведений законопроєкт.

У свою чергу, не пізніше 24 квітня 2010 року у денний час ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому місці на території України, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, продовжуючи виконувати свою роль у вчиненні злочину, забезпечив шляхом надання усних вказівок погодження без зауважень проєкту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України».

Далі, на виконання усного доручення ОСОБА_8 , народні депутати України, які кількісно утворювали більшість від конституційного складу у Верховній Раді України, 27.04.2010 шляхом відкритого голосування ухвалили Закон України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 2153-VI, яким ратифікували зазначену угоду, та того ж дня вказаний Закон був підписаний Президентом України ОСОБА_8 .

Внаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших осіб щодо погодження, підписання та ратифікації у квітні 2010 року Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, було створено передумови для подальшого переоснащення (модернізації) озброєння Чорноморського флоту Російської Федерації, збільшення їх військової присутності на території АР Крим та м. Севастополя, замість їх зменшення та виведення з території України відповідно до базових Угод.

На початку 2014 року на території АР Крим та м. Севастополя чисельність військових Російської Федерації, їх військової техніки перевищувала встановлені Базовими Угодами норми, зокрема в м. Севастополі перебувало щонайменше: 2917 осіб морської піхоти, 152 бойових броньованих машин, 30 артилерійських систем калібру 100 міліметрів і вище. Крім того, без дозволу української сторони, із застосування заходів оперативного маскування, Російською Федерацією у вказаний період проведено переозброєння та модернізацію своєї військової техніки на території півострова АР Крим та м. Севастополя, зокрема реактивних піхотних вогнеметів, 122-мм самохідних гаубиць, зенітних самохідних установок, протитанкових ракетних комплексів та спеціальних транспортних засобів.

У зв`язку з цим Російська Федерація та її представники, в порушення ст. 4 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997, ст. 7 Угоди між Україною і російською федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту від 28.05.1997 та Додатків до цієї Угоди, продовжуючи підривну діяльність проти України, у період з 2010 року по 2014 рік на території АР Крим та м. Севастополя протиправно збільшували свою військову присутність, зокрема шляхом проведенням прихованого переозброєнням (модернізацією) своєї військової техніки, а у подальшому вторгнення збройних сил Російської Федерації і окупації ними АР Крим і м. Севастополя.

В результаті протиправної спільної злочинної діяльності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб спричинено шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, а саме:

суверенітетові України у вигляді фактичної втрати Урядом України можливості здійснювати свої повноваження на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополі на час окупації;

територіальній цілісності та недоторканності у вигляді окупації Збройними Силами Російської Федерації території АР Крим та м. Севастополя;

обороноздатності шляхом збільшення особового складу військ та військової техніки Збройних Сил Російської Федерації на території України після підписання та ратифікації цієї Угоди, замість підготовки до їх зменшення та виведення з території України;

державній, економічній безпеці України у вигляді захоплення об`єктів державної власності, які перебувають на вказаній тимчасово окупованій території, та неможливості розпоряджатися ними на час окупації.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Калуга, Росія, громадянин України, освіта вища, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Так, 24.03.2021 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, а саме: наданні іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

У зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_7 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 24.03.2021 у день його складення, зазначене повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України направлено цього дня у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, зокрема направлено поштовим зв`язком на відому адресу проживання, а також на адресу Управління житлово-комунального господарства, що підтверджується листами ДБР від 24.03.2021, описом вкладення, фіскальним чеками.

Крім того, стороною обвинувачення направлено до компетентних органів Російської Федерації запит від 29.04.2021 про надання міжнародної правової допомоги в кримінальному провадженні, зокрема встановлення місця проживання (перебування) ОСОБА_7 на території РФ, вручення йому письмового повідомлення про підозру від 24.03.2021 разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повітки про виклик. Однак, Генеральною прокуратурою РФ листом від 31.08.2021 № 87-177-2021 відмовлено у виконанні зазначеного запиту.

Також, обізнаність у повідомленні про підозру в інкримінованому йому злочині безпосередньо підтверджується самим ОСОБА_7 у інтерв`ю, наданому 24.03.2021 телеканалу «НАШ».

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства» від 28 червня 1984 року зазначає, що якщо неможливість ознайомлення з обвинуваченням, розуміння обвинувачення спричинена власними діями обвинуваченого, він не в праві стверджувати про порушення його права на захист.
У зв`язку з наведеним, враховуючі положення ст. 42 КПК України, відповідно до якої підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_7 в належній спосіб повідомлено про підозру та останній набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Крім того, у цьому ж кримінальному провадженні 28.01.2021 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, однак у зв`язку із не встановленням місця перебування останнього зазначене повідомлення у день його складення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень та він набув статусу підозрюваного. Також, 04.02.2021 у ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_8 відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 281 КПК України оголошено у розшук, а 05.02.2021 у міжнародний розшук, здійснення якого доручено Головному управлінню по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінальних правопорушень, і посилання на обставини.

Обставинами, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються, наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який, серед іншого, показав, що на той час він входив до складу Комітету Верховної Ради України з питань Європейської інтеграції, який на засіданні 26.04.2010 визнав внесений Президентом України ОСОБА_8 проект закону таким, що суперечить Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» і прийняв рішення пропонувати головному Комітету рекомендувати Верховній Раді України відхилити зазначений законопроект. У висновку також було зазначено, що ратифікація Угоди від 21.04.2010 можлива лише за умови внесення змін до статті 17 Конституції України, яке може відбутися тільки шляхом всеукраїнського референдуму. Крім того, Головне науково-експертне управління Апарату Верховної Ради України у своєму висновку від 26.04.2010 на проект Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» підкреслило неможливість прийняття вказаного закону без попереднього розгляду Угоди від 21.04.2010 в Конституційному Суді України на предмет її відповідності вимогам Конституції України. Комітет Верховної Ради України у закордонних справах на своєму засіданні 26.04.2010 розглянув згаданий законопроект та ухвалив рекомендувати Верховній Раді України відхилити його як такий, що має антиконституційний і антидержавний характер та ставить під загрозу національні інтереси України, підриває її суверенітет і територіальну цілісність та веде до нарощування державного боргу країни. Він впевнений, що коаліції у Верховній Раді України та ОСОБА_11 , який був Головою Верховної Ради України, керівництвом держави, зокрема, тодішнім Президентом України ОСОБА_8 , було поставлено задачу будь-яким способом ратифікувати Угоду від 21.04.2010, і незважаючи на численні порушення та негативний висновок профільного комітету закон був прийнятий.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який, серед іншого, показав, що найбільшим порушенням при підготовці і підписанні Харківських угод було грубе, злочинне порушення суверенітету і національних інтересів України. Також, свідок звертає увагу, що хоч Верховна Рада України сфабрикованою «більшістю» і проголосувала за Закон України «Про ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», законної сили він міг набрати лише після підпису Президентом України ОСОБА_8 , у якого була можливість не порушувати норм Конституції України, але він нею не скористався та вже 27.04.2010 поспішно підписав вказаний Закон, що призвело до непоправних наслідків для України і відкрило шлях для агресивної експансії росії в Криму і на Донбасі;

- показаннями свідка ОСОБА_13 (директор Департаменту боргової політики Міністерства фінансів України), яка, серед іншого, показала, що фактично Угода між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України не давала реальної знижки, оскільки так звана знижка в подальшому тільки перетворювалась у державний борг та, відповідно, встановлена орендна плата в сумі 100 млн. доларів США за рік, яка б встановлювалась з 2017 року, не перекривала зобов`язань України, які б нараховувались Україні навіть за рік;

- показаннями свідка ОСОБА_14 (керівник Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України), який, серед іншого, показав, що ним був підписаний експертний висновок до проекту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російської Федерації з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», в якому було звернуто увагу на те, що Угода, яка фіксує згоду України на продовження терміну перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України у м. Севастополі на 25 років починаючи з 28.05.2017 (стаття 1), не містить чіткого формулювання зустрічних зобов`язань з боку іншої договірної сторони. Зокрема, згадка про зниження ціни на газ, який поставляється в Україну, у статті 2 Угоди стосується лише питання орендної плати за перебування Чорноморського флоту російської на території України;

- показаннями свідка ОСОБА_15 (виконувач обов`язків директора договірно-правового Департаменту МЗС України), який, серед іншого показав, що остаточний текст Угоди був погоджений під час переговорів у Прем`єр-міністра Російської Федерації ОСОБА_16 . Безпосередньо переговори вели ОСОБА_16 і ОСОБА_7 за участі міністрів обох країн ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та їхніх візаві з російської сторони). По прильоту в Україну (21.04.2010) текст угоди був уже наявний у нього в електронному вигляді (на дискеті). Цього ж дня, близько 6-7 години ранку, він був на робочому місці з метою підготовки пакету документів, необхідних для подання до ОСОБА_20 проекту Угоди, пояснювальної записки, списку погодження профільних міністерств. До цієї роботи залучався його заступник ОСОБА_21 та начальник відділу міжнародних договорів ОСОБА_22 , а також можливо ОСОБА_23 (працівник цього ж відділу). Вказані документи ці працівники підготували і роздрукували, однак ОСОБА_24 та ОСОБА_25 відмовились їх візувати з невідомих йому причин. Зазначений пакет документів було підготовлено та близько 10 години передано Міністру ОСОБА_19 для ОСОБА_20 , в той же час список (довідка) погодження був підготовлений, але мав бути погоджений (підписаний) чи непогоджений безпосередньо у Кабміні міністерствами та іншими центральними органами. Проект Угоди окремо міністерствам і відомствам для погодження не направлявся;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який, серед іншого, показав, що 20.04.2010 ОСОБА_15 у складі делегації, яку очолював Прем`єр-міністр ОСОБА_7 , вилетів до Російської Федерації для участі у переговорах щодо підписання угоди з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України. Наскільки йому відомо переговори проходили в резиденції в Ново-Огарьово. Далі, упродовж другої половини дня 20.04.2010 вони чекали від ОСОБА_15 параметри (умови) угоди, а саме строк продовження перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України і розмір знижки на газ. У подальшому, ближче до 24 години 20.04.2010 йому було повідомлено про параметри угоди (строк продовження перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України і розмір знижки на газ), які він вніс в електронний текст проекту угоди. Наступного дня, приблизно об 11 год 00 хв 21.04.2010, він з особистої поштової скриньки на поштову скриньку ОСОБА_27 направив лист, до якого було долучено електронні документи проект Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, це було 3 текстових файли, текст російською, українською мовами та альтернат. Хто надав вказівку їх відправити, він точно не пам`ятає, таку вказівку міг дати ОСОБА_28 , ОСОБА_22 або ОСОБА_21

- показаннями свідка ОСОБА_29 , який, серед іншого, показав, що направлення проекту угоди без наявності висновку Міністерства юстиції про відповідність даної угоди законодавству та Конституції України неможливе. Це є очевидним порушенням нормативно-правових актів та законодавства України. Згідно з положеннями Закону України «Про міжнародні договори України» пропозиції про укладення міжнародних договорів України подаються після проведення Міністерством юстиції України правової експертизи щодо відповідності проекту міжнародного договору Конституції та законам України. Це положення є обов`язковим для виконання. Існував також Регламент Кабінету Міністрів України, в якому зазначався порядок проведення Міністерством юстиції України правових експертиз проектів документів. Тобто, направлення проекту угоди без наявності висновку Міністерства юстиції про відповідність даної угоди законодавству та Конституції України щонайменше порушувало Закон України «Про міжнародні договори України» та Регламент Кабінету Міністрів України. Погодження окремими Міністерствами полягає в тому, що Міністр ставить візу на проекті документа. Якщо в дужках не зазначено «із зауваженнями», то це означає, що дане Міністерство схвалило проект даного документа. За наявності зауважень додається аркуш паперу із викладеними зауваженнями. Він думав, що сама думка про продовження цієї угоди спрямовано проти інтересів України. Це його політична позиція, яку він висловлював тоді і висловлює зараз. Безумовно, перед тим як продовжувати дію якоїсь угоди, потрібно проаналізувати, яким чином вона впливає на безпеку твоєї держави, чи вона вигідна, чи вона несе загрозу для національної безпеки. З його точки зору перебування Чорноморського флоту на території України з самого початку було політичною помилкою часів першого Президента України. Було дозволено поділити флот, який мав би бути стовідсотково українським. У 2010 році потрібно були провести аналіз того, що дала ця угода Україні. На його думку, вона дала лише проблеми: безпекові, політичні, економічні, соціальні. Ці речі потрібно було проаналізувати, обговорити в суспільстві, знайти консенсус, а вже потім підіймати питання про продовження цієї угоди аж на 25 років після 2017 року. На запитання чи було достатньо для погодження ознайомлення з проектом угоди лише самого Міністра без опрацювання безпосередньо в структурних підрозділах, свідок відповів, що Міністр повинен дотримуватися процедур, визначених для такого випадку. Коли він отримував проект міжнародного документа, він розписував цей документ на відповідні підрозділи, які його аналізували і давали інформацію про те, наскільки цей документ відповідає національним інтересам, українському законодавству. Після цього він мав підстави провести внутрішню нараду, або без такого проведення ставити свій підпис, чим погоджував, тобто давав згоду свого відомства на цей документ. Факти втручання Російської Федерації у внутрішні справи України є загальновідомі (від економічного шантажу (газові та торгівельні війни) до політичних провокацій керівників держдуми, мерії москви, окремих політиків). Не кажучи про підривну діяльність російських спецслужб, про яку добре відомо нашим правоохоронних органам та спецслужбам;

- копією листа Міністерства юстиції України № 190т від 17.10.2013 (отриманий на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2017 у справі № 757/3856/17), відповідно до якого проведено правовий аналіз окремих положень Угоди, та вказано, що фактично знижка відсутня);

- довідкою Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони, відповідно до якої підписання Угоди 2010 року проведено з недотриманням положень Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» і базової Угоди між Російської Федерації та Україною про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України;

- висновком Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України, відповідно до якої Угода не містить чіткого формулювання зустрічних зобов`язань з боку іншої договірної сторони Російської Федерації. Угода не містить положень, які б забезпечували безумовне надання знижки на газ з боку Російської Федерації;

- листом Комітету Верховної Ради України у закордонних справах № 04-20/3-250 (84016) від 26.04.2010, в якому Комітет звертає увагу на можливе штучне нарощування фінансових і боргових зобов`язань України перед російською федерацією в разі ратифікації Угоди (2010 року). Підписана Угода передбачає наступне автоматичне подовження оренди військової бази в м. Севастополі без будь-яких часових обмежень, що протирічить ст. 17 і Перехідним положенням Конституції України;

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 188/1 від 19.04.2021, відповідно до якого розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2010 р. № 947-р «Про схвалення проекту Угоди між Україною і російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» підписано ОСОБА_7 ;

- листом Міністерства юстиції України № 26381/14691-26-21/12.2 від 17.06.2021, відповідно до якого за результатами перевірки документообігу у Мінюсті за період з 01.01.2010 до 31.05.2010 серед вхідної та вихідної кореспонденції не виявлено документів і проектів, пов`язаних із ратифікацією так званої Харківської угоди про продовження перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України;

- листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.04.2017, відповідно до якого, за інформацією відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», який є розпорядником архівного фонду Міненерговугілля України, запитувана інформація щодо погодження у березні-квітні 2010 року Міністерством палива та енергетики проектів розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» відсутня;

- листом ДП «Держзовнішінформ» від 21.04.2020, відповідно до якого розрахункова ціна газу при імпорті в Україну окрім російської федерації, складала: у 2011 році з Казахстану 351 доларів США (російська федерація зі знижкою - 398), у 2012 році з Німеччини 417 доларів США (російська федерація зі знижкою - 426), у 2013 році з Німеччини 390 доларів США (російська федерація зі знижкою - 414);

- висновком судової економічної експертизи № 11406/11407/11408/21-72/5258?5263/22-72 від 18.02.2022, відповідно до якого встановлено, що середньозважена фактична ціна на природний газ згідно Контракту № КП між НАК «Нафтогаз України» і ВАТ «Газпром» від 19.01.2009 у порівнянні із середньозваженими цінами на природний газ згідно даних ДП «Держзовнішінформ» (країні постачальник російська федерація): у 2010 році вища на 2,26 долара США, у 2011 році вища на 18,98 доларів США, у 2012 році нижча на 5,00 доларів США, у 2013 році нижча на 18,11 доларів США, у 1 кварталі 2014 нижча на 24,50 доларів США. Таким чином встановлено відсутність безпосередньої залежності різниці між середньозваженими ринковими цінами на природний газ та фактичними контрактними цінами відповідно до вказаного Контракту від умов ст. 2 Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України від 21.04.2010. Таким чином, у межах наданих на дослідження документів не видається за можливе документально підтвердити, чи отримане реальне зниження ціни на газ на кожну тисячу кубометрів газу, що поставляється в Україну від встановленої чинним контрактом між НАК «Нафтогаз України» і ВАТ «Газпром» на підставі підписаної Угоди від 21.04.2010 між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України, а також неможливе визначити розмір такого зниження та його розбивку по рокам;

- протоколом огляду від 02.04.2021, відповідно до якого оглянуто відеозапис з мережі Інтернет, який розміщений на відео-хостингу «YouTube» каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від ІНФОРМАЦІЯ_5 за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 », під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 , кредитах МВФ и несостоятельности властей. НАШ» на якому за допомогою відеозв`язку зафіксований виступ ОСОБА_7 з приводу повідомлення йому про підозру за фактом підписання Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України, та його висловлювань щодо необхідності для держави на той час підписання вказаної Угоди;

- протоколом огляду від 05.01.2022, відповідно до якого оглянуто відеозапис з мережі Інтернет, який розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 під назвою «Пресс-конференция Президента россии 18 мая 2011 года 15:15 москва» на якому зафіксований виступ ОСОБА_30 , в тому числі з приводу підписання «Харьківських Угод»;

- списком учасників робочого візиту до Російської Федерації (20 квітня 2010 року), відповідно до якого Прем`єр-міністр УкраїниОСОБА_7 входив до складу делегації та приймав участь у вказаному візиті;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2019, в якому зазначено, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення серед інших територій України, які були об`єктом злочинного посягання представників влади Російської Федерації, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації, що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил Російської Федерації поряд з іншими елементами війни, ведення агресивної війни проти України вирішено розпочати з території півострова Крим, із залученням інших осіб із числа громадян Російської Федерації та України, кожному з яких передбачалося доведення відведеної йому ролі в реалізації їх умислу;

- стенограмою засідання КМУ від 21.04.2010, на якому Прем`єр-міністр України ОСОБА_7 запевнив присутніх на засіданні осіб про необхідність та важливість підписання цієї Угоди в економічних інтересах України, на умовах отримання для України реальної знижки ціни на російський газ;

- висновком судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи № 5168/21-39 від 27.08.2021, відповідно до якого зміст висловлювань колишнього Прем`єр-міністра України ОСОБА_7 , зафіксованих у стенограмі засідання Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2010 року, вказує на вимушений і нав`язаний з боку посадових осіб Російської Федерації характер підписання Угоди між Україною та Російською Федерації на території України;

- протоколом огляду від 16.03.2021, відповідно до якого оглянуто документи, вилучені 15.03.2021 під час обшуку архіву Секретаріату Кабінету Міністрів України, зокрема довідку про погодження Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України (без дати) та проект Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

Постановами ВРУ від 27.01.2015 «Про звернення ВРУ до ООН, Європейського парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, НАТО, ОБСЄ, ГУАМ, національних парламентів держав світу», від 21.04.2015 Про заяву ВРУ «Про відсіч збройної агресії РФ та подолання її наслідків», від 20.03.2018 «Про комплекс невідкладних заходів щодо практичної реалізації міжнародно-правової відповідальності РФ та збройну агресію проти України, а також Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на ТОТ у Донецькій та Луганських областях» від 18.01.2018 визнано Російську Федерацію державою-агресором.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 перетнув державний кордон України та виїхав на територію Російської Федерації.

Так, згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 , 21.02.2014 перетнув державний кордон через пункт пропуску «Гоптівка» (пункт пропуску через державний кордон України на кордоні з РФ).

Крім того, згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.05.2022 № 91-11292/0/15-22-вих від 23.05.2022 дані про перетин державного кордону України ОСОБА_7 за період з 23.05.2017-23.05.2022 відсутні.

У той же час, згідно інформації Служби безпеки України від 14.02.2022 та від 27.05.2022 підозрюваний ОСОБА_7 може перебувати на території Російської Федерації.

Також, адвокат ОСОБА_31 листом від 08.04.2021, адресованим Уповноваженому ВРУ з прав людини повідовив, що ОСОБА_7 перебуває на території РФ та отримав там статус біженця, що підтверджується посвідченням від 29.01.2015 № НОМЕР_1 . Водночас, з метою перевірки такої інформації стороною обвинувачення до компетентних органів РФ направлено запит про міжнародну правову допомогу (встановити точне місцезнаходження ОСОБА_7 та вручити процесуальні документи), однак у задоволенні запиту було відмовлено, що підтверджується листом Генеральної прокуратури Російської Федерації № 87-177-2021 від 31.08.2021.

Разом із цим, на запит прокурора з Адміністрації Державної прикордонної служби України отримано копії документів (лист № 91-14464/0/15-21-вих від 21.04.2021), серед яких копія заяви ОСОБА_7 про згоду на захист інтересів адвокатом від 27.02.2018, копія заяви ОСОБА_7 про надання інформації від 13.06.2018, копія заяви ОСОБА_7 про надання згоди на отримання персональних даних від 13.06.2018, копія договору про надання правової допомоги від 19.10.2017. Вказані заяви нотаріально посвідчені у 2018 році у м. Москва Російської Федерації, що підтверджує факт перебування ОСОБА_7 на території держави-агресора.

Таким чином, встановлені обставини, які вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_7 виїхав та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

У ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 281 КПК України 01.04.2021 оголошено у розшук, а 07.04.2021 у міжнародний розшук, здійснення якого доручено Службі безпеки України.

Крім цього, згідно інформації ГУБКОЗ СБУ від 15.04.2021 № 14/12/5-1555 постанова про міжнародний розшук ОСОБА_7 направлена для виконання на адресу Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України та Департаменту інформаційної підтримки та координації поліції «102» Національної поліції України.

Водночас, згідно відповіді Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 23.04.2021 № ІР/1748/14/G13/10423 вони позбавлені можливості правомірного та коректного використання інформаційної системи Інтерполу у справі щодо ОСОБА_7 .

У той же час оголошення в міжнародний розшук та визначення способів його здійснення належить виключно до компетенції слідчого, прокурора та є дискреційними повноваженнями сторони обвинувачення. Статут МОКП-Інтерпол, Правила Інтерполу щодо обробки даних не передбачають повноважень Інтерполу з оголошення міжнародного розшуку особи.

Разом з цим, слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол так і поза нею. Так, згідно Статуту МОКП Інтерпол, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції.

За змістом Розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, етапу здійснення відповідного запиту до Інтерполу щодо особи, яка розшукується з метою її затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) передує оголошення такої особи в установленому законодавством порядку в розшук правоохоронними органами України, а документами, які додаються до запиту, зокрема, є завірена копія постанови про оголошення розшуку особи (постанови про зупинення досудового розслідування). Таким чином, вже на момент звернення із запитом до Інтерполу особа має бути оголошена в розшук.

Тобто наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи, ще не свідчить, що особа не оголошена та/або не перебуває в міжнародному розшуку, оскільки компетентні органи країни мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод. Ці положення узгоджуються з нормами розділу ІХ КПК України, яким передбачено засади міжнародного співробітництва, направлення запитів про видачу осіб для притягнення до кримінальної відповідальності та доручень про міжнародно-правову допомогу до компетентних органів інших країн.

Крім того, відповідно до Резолюції Генеральної асамблеї Інтерполу № AGN/53/RES/7 від 1984 року, а також роз`яснень Генерального секретаріату Інтерполу організація дотримується принципу нейтралітету щодо протиправних діянь, вчинених політичними діячами в рамках їх діяльності. Водночас це не ставить під загрозу чинність жодного кримінального провадження, яке могло бути відкрито по відношенню до вказаних осіб в Україні, й це не позбавляє Україну можливості використовувати інші засоби та канали для передачі міжнародних оповіщень або запитів стосовно таких справ.

Так, з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 за межами України стороною обвинувачення у кримінальному провадженні вживалися окремі заходи у рамках міжнародного співробітництва, зокрема скеровувались запити до Російської Федерації та Республіки Австрія про надання міжнародної правової допомоги, а саме:

29.04.2021 направлено запит до компетентного органу Російської Федерації про надання міжнародної правової допомоги, а саме встановлення місця знаходження (проживання) ОСОБА_7 на території Російської Федерації, вручення йому повідомлення про підозру від 24.03.2021, роз`яснення прав підозрюваного, вручення пам`ятки про процесуальні прав та обов`язки підозрюваного й повістки про виклик. Однак, Генеральною прокуратурою РФ листом від 31.08.2021 № 87-177-2021 відмовлено у виконанні зазначеного запиту.

18.06.2021 направлено запит до компетентного органу Республіки Австрія про надання міжнародної правової допомоги, а саме встановлення місця знаходження (проживання) ОСОБА_7 на території Австрії, вручення йому повідомлення про підозру від 24.03.2021, роз`яснення прав підозрюваного, вручення пам`ятки про процесуальні прав та обов`язки підозрюваного й повістки про виклик. Проте, Федеральним міністерством Республіка Австрія листом від 27.07.2021 відмовлено у виконанні запиту через те, що ОСОБА_7 відсутній на території Австрії.
На думку сторони обвинувачення, виїзд та перебування підозрюваного ОСОБА_7 на території Російській Федерації, яка системно не виконує норми міжнародного права (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020) вірогідно були зумовлені наміром переховуватися на її території з метою ухилитися від притягнення до кримінальної відповідальності.
Водночас, здійснивши 24.02.2022 повномасштабний військовий наступ на Україну, Російська Федерація порушила фундаментальні принципи та норми міжнародного права, зокрема ті, що містяться у: Статуті ООН 1945 року; Заключному акті НБСЄ (Гельсінському Заключному акті) 1975 року; Декларації про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин між державами у відповідності до Статуту ООН 1970 року; Резолюції ГА ООН «Визначення агресії» 1974 року; Декларації про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про захист їх незалежності та суверенітету 1965 року;
Декларації про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав 1981 року; Декларації про посилення ефективності принципу утримання від погрози силою чи застосування сили у міжнародних відносинах 1987 року.
Крім того, своїми діями Російська Федерація також порушила низку двосторонніх та багатосторонніх договорів та угод, зокрема: Будапештський меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року; Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року; Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 2003 року; Договір між Україною та РФ про співробітництво у використанні Азовського моря і Керченської протоки 2003 року; Угоду між Україною та РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України 1999 року.
Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що подальше звернення до компетентних органів Російської Федерації з аналогічними клопотаннями про надання міжнародної правової допомоги наразі є недоцільним.
Крім того, кримінальне процесуальне законодавство України жодним чином не обумовлює здійснення спеціального досудового розслідування доведеністю факту перебування особи у міжнародному розшуку, але визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 2 ст. 297-1 КПК України), що здійснено органом досудового розслідування.
Таким чином, ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим 01.04.2021 його оголошено у розшук, а 07.04.2021 у міжнародний розшук, здійснення якого доручено Службі безпеки України.

Крім того, інформація стосовно розшуку ОСОБА_7 розміщена на офіційному веб-порталі МВС України та внесена в обліки Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України.

Про переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування свідчать такі обставини:

за останнім відомим місцем проживання ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 відсутній;

за час здійснення розшуку Службою безпеки України не встановлено місцезнаходження підозрюваного на території України;

підозрюваний жодної активної діяльності на території України за останні п`ять років не здійснював, офіційно державний кордон не перетинав.

Крім того, факт переховування від органу досудового розслідування підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 на жоден із викликів правоохоронного органу не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 113, 133, 135 КПК України для проведення слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні, а саме: вручення письмового повідомлення про підозру у день його складання, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, а також допиту в статусі підозрюваного на відому органу досудового розслідування адресу в спосіб, передбачений цим Кодексом, направлено повістки про виклик ОСОБА_7 до Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань на 24.03.2021, 30.03.2021 і 31.03.2021.

Відповідні дані про виклик ОСОБА_7 також були розміщені 19.03.2021 та 25.03.2021 на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань.

Однак, в зазначеній у повістці час та дату, ОСОБА_7 до органу досудового розслідування не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Також, на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідувань 24.03.2021 розміщено інформацію про повідомлення про підозру ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному провадженні.

Того ж дня, зазначена інформація була поширена у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: на ресурсах телеканалів «Україна Сьогодні», «Еспресо», «НАШ», в мережі Інтернет на сайтах українських Інтернет-ЗМІ та Інтернет-видань: «UKR.NET», «ЛІГА.Новости», «112.ua», «Interfax-Україна», «Українська правда».

Крім того, для проведення слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 викликався до Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань на 25.05.2022, 26.05.2022 і 30.05.2022.

Виклик підозрюваного ОСОБА_7 на вказані вище дати також здійснювався шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в друкованому виданні «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Тобто, підозрюваний ОСОБА_7 про зазначені виклики був проінформований належним чином.

Проте, в зазначеній у повістці час та дату ОСОБА_7 до органу досудового розслідування не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Ураховуючи, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у кримінальному провадженні № 0000279, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2021 надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органу слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000279 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2021 відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_7 03.06.2014 оголошений у розшук, а 24.11.2020 у міжнародний розшук як підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ст. 340, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України у кримінальному провадженні № 0001048 від 10.10.2014 та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2022 у цьому кримінальному провадженні надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 111 КК України, переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину, оголошений у міжнародний розшук, виїхав та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, чинним кримінальним процесуальним законодавством дозволяється здійснення спеціального досудового розслідування стосовно останнього у даному кримінальному провадженні.

З вказаних мотивів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування, в порядку ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000010 від 11.01.2012 року.

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене Прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000279 прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини вчинені, у зв`язку із масовими протестами у 20132014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2021 року за № 0000279 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України, - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2021 року за № 0000279 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали буде оголошено о 12 год. 50 хв. 06.06.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1