Справа № 204/4846/22
Провадження № 1-і/204/28/22

У Х В А Л А
15 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська найшло вищезазначене клопотання.
Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується за ч. 5 ст. 426-1 КК України, якою передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків, потерпілу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу створить передумови для вчинення вищезазначених дій. Приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження щодо нього запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вищезазначене клопотання та просив його задовольнити.
Захисник у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора з підстав його невмотивованості. Просив суд застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, з огляду на наявність угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором та ОСОБА_5 та міцність соціальних зв`язків останнього.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав доводи захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.
У відповідності до Розпорядження Голови Верховного Суду України № 17/0/9-22 від 08 квітня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської областей)», у зв`язку з неможливістю Красноармійським міськрайонним судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).
При розгляді цього клопотання, у відповідності до статті 177 КПК України, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованої підозри.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відтак у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він буде зобов`язаний повернутися до місця несення служби на територію Покровського району Донецької області, а у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він повернеться до місця свого мешкання в м. Харків. Поблизу зазначених територій на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій та призвести до ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Маючи безперешкодний доступ до зброї, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, чинити незаконний вплив на свідків та потерпілу, оскільки, з огляду на обставини, які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_5 характеризується схильністю до насилля. Крім того, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватості, він може переховуватися від суду, ризик втечі може бути розцінений ним як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання, а оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем, зазначені дії можуть автоматично спричинити вчинення ним військових кримінальних правопорушень.
Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, оскільки характер і фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про його суспільну небезпеку, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.
Суд зазначає, що факт наявності укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості беззаперечно не є свідченням того, що її буде затверджено судом.
Враховуючи доведеність обґрунтованості підозри, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, тому в задоволенні відповідного клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.
З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 , відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376, 392 КПК України, суд
Клопотання прокурора Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 12 вересня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.
Копію ухвали направити до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 18 липня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1