УХВАЛА
11 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 538/2145/21
провадження № 51-2329 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2022 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Михайлівського району Приморського Краю Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:
За вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
За вироком суду в середині квітня 2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 здійснив незаконний висів насіння конопель на території господарства за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, починаючи з часу висівання до 12 жовтня 2021 року здійснював вирощування рослин конопель шляхом періодичного догляду за ними для особистого вживання, без мети збуту. 12 жовтня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області у домогосподарстві за місцем проживання ОСОБА_5 проведено обшук, в ході якого на городі виявлено 10, а в гаражному приміщенні 5 рослин зеленого кольору, які згідно висновку експертизи наркотичних засобів є рослинами роду коноплі.
Крім того, в період часу з кінця вересня 2021 року по 12 жовтня 2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 на території домогосподарства за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно виготовив та зберігав наркотичний засіб канабіс, для власних потреб, без мети збуту. 12 жовтня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області в ході проведення обшуку у сарайному приміщенні та у приміщенні веранди будинку виявлено 4 мішки з рослинами зеленого кольору, які, згідно висновку експертизи наркотичних засобів від 28 жовтня 2021 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 5203,501г., що є особливо великим розміром. Також, в ході проведення обшуку в приміщенні веранди будинку виявлено 4 паперових згортки з подрібненою речовиною зеленого кольору, яка відповідно до висновку експертизи від 20 жовтня 2021 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масами 0,199г., 2,632г., 2,556г. та 9,758г., а також 2 пластикові частини саморобного пристрою для вживання канабісу з нашаруванням речовини коричневого кольору, яка згідно висновку експертизи від 20 жовтня 2021 року є особливо небезпечним наркотичним засобом екстрактом канабісу, масою 0,404г.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовільнив частково. Виключив із мотивувальної частини вироку Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року вказівку про визнання обставиною, що обтяжує покарання, повторність. В іншій частині залишив вирок без змін.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить змінити оскаржувані судові рішення та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Посилається на те, що суди, при призначенні покарання, не надали належної оцінки даним, що характеризують особу винного, обставинам кримінального провадження та безпідставно не застосували ст. 75 КК України. Вказує, що суди також не надали об`єктивної належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання та не врахували, що ОСОБА_5 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені статтями 50, 65 КК України.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальні правопорушення вчинено у сфері обігу наркотичних засобів та проти здоров`я населення, що становить підвищену загрозу для суспільства, та той факт, що ОСОБА_5 виготовив і зберігав 5203,501 г. наркотичного засобу, що є особливо великим розміром. Також судом враховано особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, задовільно характеризується.
Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, сприяння розкриттю злочину.
Судом першої інстанції взято до уваги також і висновок, викладений у досудовій доповіді про обвинуваченого, відповідно до якого, ризик вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 повторно, оцінюється як середній, та виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, і, вважаючи слушними доводи захисника про помилкове визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно, виключив із мотивувальної частини вироку вказівку про визнання обставиною, що обтяжує покарання, повторність, та вмотивовано відмовив у задоволенні інших вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 75 КК України до засудженого, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.
Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни вироку Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2022 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3