Справа № 545/1719/22
Провадження № 1-в/545/502/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора : ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

у с т а н о в и в:

До Полтавського районного суду Полтавської області звернувся засуджений ОСОБА_4 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Засуджений та представник адміністрації у судове засідання не з`явилися, попередньо надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд проходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.01.2018 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, за ч.2 ст.15 -ч. 3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі. Згідно з вироком суду початок строку відбуття покаранняОСОБА_4 визначено з моменту фактичного затримання - 06.10.2017 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, тобто формально має право на розгляд питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання мав 3 стягнення, які на день звернення до суду погашені; а також мав 6 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього трудового розпорядку та вимог безпеки праці (останній 20.10.2021 року).
Згідно з характеристикою, затвердженою начальником державної установи «Темнівської виправної колонії (№100)» від 22.06.2022 року, засуджений ОСОБА_4 характеризується посередньо; до промислової зони установи працевлаштований, до праці ставиться задовільно; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, ініціативу не проявляє; участі у суспільному житті відділення не приймає. Питання щодо можливого застосування ст.100,101 КК України розглянуто комісією установи 12.06.2019 року за відбуттям 1/3 призначеного строку покарання, за результатами якого відмовлено ОСОБА_4 , як особі, яка не стала на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст.82 КК України розглянуто комісією установи 15.04.2020 року за відбуттям 1/2 призначеного строку покарання, за результатами якого відмовлено ОСОБА_4 , як особі, яка не стала на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст.81 КК України розглянуто комісією установи 03.03.2021 року за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання, за результатами якого відмовлено ОСОБА_4 , як особі, яка не довела свого виправлення. У характеристиці зазначили, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, тому застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.
Так, одним із показників виправлення засудженого є висновок адміністрації установи про те, що засуджена особа «стала на шлях виправлення» або «довела своє виправлення».

Адміністрація установи у характеристиці від 22.06.2022 року зазначила, що засуджений «не довів своє виправлення». На обґрунтування свого висновку адміністрація установи навела певні обставини, які, на її думку, свідчать про те, що засуджений не довів своє виправлення. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і під час судового розгляду.

Аналізуючи встановлені судом обставини суд вважає, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України,-

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1