ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1006/22 Справа № 197/722/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року клопотання прокурора було задоволено та Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 11 квітня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що наразі достатніми та належними підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою. При цьому, відсутність на теперішній час фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.
Також суд врахував те, що обвинувачений до затримання працював, не одружений, раніше не судимий, є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, хоча і характеризується позитивно, не одружений, однак обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, що у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім того судом не було визначено розмір застави, оскільки злочин спричинив загибель людини.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувавши до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону, винесена всупереч практиці Європейського суду з прав людини та така, що порушує законні права обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Зазначає, що кримінальне провадження, в межах якого обвинувачується ОСОБА_6 , було внесене до ЄРДР ще 24.02.2020 року і лише 07.07.2020 року до нього було вперше у житті застосовано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, за яким останній бездоганно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки аж до 28.05.2021 року (момент взяття ОСОБА_6 під варту за нині скасованим вироком). Протягом майже 5-ти місяців з моменту настання подій, які інкримінуються обвинуваченому (з 24.02.2020 по 07.07.2020) ОСОБА_6 взагалі не перебував під дією жодного запобіжного заходу, при цьому продовжував працювати на посаді механіка з ремонту транспорту у ТОВ «ГОЛД ТЕРРА ПЛЮС», навчався на 3 курсі Автотранспортного коледжу, проживав за зареєстрованим місцем проживання разом з батьками, раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягаючись та маючи і міцні соціальні зв`язки, від слідства чи суду за цей час не скрився, на потерпілу чи свідків жодним чином не впливав, не намагався будь-яким чином зашкодити досудовому розслідуванню чи кримінальному провадженню в цілому та не вчинив будь-якого іншого злочину.
Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 був змінений запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, не у зв`язку з настанням хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України чи з неналежною процесуальною поведінкою обвинуваченого, а виключно у зв`язку з винесенням 28.05.2021 року вироку відносно останнього, який на теперішній час скасований з цілою низкою зауважень і вимог суду апеляційної інстанції, які повинен врахувати та виконати суд першої інстанції при новому судовому розгляді.
Натомість суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали помилково погодився з позицією прокурора і дійшов до неправильного висновку, що ОСОБА_6 , обвинувачуючись у тяжкому злочині і враховуючи суворість покарання, може переховуватись, впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому лише застосування до нього виключно найсуворішого запобіжного заходу може в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку. застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою .
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі захисник просила викликати її в судове засідання, була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надіслала до апеляційного суду заяву, в якій зазначила про підтримання в повному обсязі своєї апеляційної скарги та просила розглядати скаргу за її відсутності. Обвинувачений розглядати апеляційну скаргу з його участю не просив, тому апеляційний розгляд скарги сторони захисту здійснюється у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, без участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні Широківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000072, внесене до ЄРДР 24.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
01 лютого 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні за клопотанням прокурора було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж захисника про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а також про неврахування судом даних про його особу, зазначені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , і покарання за які може бути призначено у виді позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Безпідставними, на думку колегії суддів, є й посилання апелянта на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, якою був скасований вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оскільки висновки та мотиви, з яких було скасовано зазначений вирок, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому судовому розгляді, втім не мають не мають преюдиційного значення для суду під час продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3