ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001937 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на строк шістдесят днів, тобто до 18 листопада 2022 року, включно.
У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, пов`язаного з спричиненням смерті іншій особі, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд вважав, що вказані ризики на час розгляду клопотання прокурора не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_7 , а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час. Вважає, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що судом першої інстанції порушено право на захист обвинуваченого, оскільки не було допущено захисника у судове засідання в режимі відеоконференції у відповідності до вимог КПК України, а натомість в судовому засіданні брав участь захисник за рахунок держави, який не узгодив правову позицію, не провів конфіденційну зустріч із клієнтом та не був ознайомлений з матеріалами справи, що триває понад три роки та про що було заявлено ОСОБА_7 під час судового засідання, проте проігноровано судом. Також вказує, що судом було порушено засади змагальності сторін. Вважає, що суд не звернув увагу на недоведеність ризику переховування від суду та не надано доказів про наявність у підозрюваного негативної репутації, адже останній до кримінальної відповідальності не притягувався. Також не підтверджується і матеріалами справи ризик впливу на експерта. Звертає увагу, що до усного клопотання прокурора не додано жодного нового доказу, тобто, на думку захисника, за 37 місяців перебування особи під вартою не знайдено доказів та аргументів для тримання особи під вартою. Посилається на те, що прокурором не доведено необхідність продовження застосування саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а тому є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.
Захисник в апеляційній скарзі просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі, проте за участю обвинуваченого.
Суд апеляційної інстанції вважає таке клопотання захисника таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За змістом ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Право на ініціювання перед судом питання про особисту участь обвинуваченого в суді апеляційної інстанції у випадку, коли процесуальний закон не визначає його участі обов`язковою регламентовано як "за клопотанням обвинуваченого", що вказує на можливість подання такого клопотання як учасником кримінального провадження, якого воно стосується, так і спільного клопотання захисника та обвинуваченого.
Водночас, суд апеляційної інстанції надсилав до установи попереднього ув`язнення в якій утримується ОСОБА_7 повідомлення про час та дату судового засідання з роз`ясненням йому порядку проведення апеляційного перегляду у даній категорії справ та роз`ясненням, що у випадку не подання обвинуваченим заяви про особисту участь або про дистанційне судове провадження, апеляційне провадження буде проведене в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін кримінального провадження.
11 жовтня 2022 року ОСОБА_7 ознайомлений з повідомленням та роз`яснення його прав, проте станом на 20 жовтня 2022 року з відповідним клопотання до суду не звернувся, що не перешкоджає проведенню апеляційного перегляду без сторін кримінального провадження, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська є обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001937 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність, зазначених ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, пов`язаного з спричиненням смерті іншій особі, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, на момент вчинення злочину офіційно не працював та не мав постійного джерела доходу, що об`єктивно підтвердужє ризик переховування обвинуваченого від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції надав належну правову оцінку відомостям про особу обвинуваченого та фактичні обставини даного кримінального провадження, зокрема, що ОСОБА_7 , офіційно не одружений, потерпілою по справі є його колишня дружина ОСОБА_8 з якою вони мешкали за одним місцем проживання, має постійне місце проживання за яким проживає і потерпілий по справі, однак не має утриманців, що з врахуванням стадії процесу, досліджених судом доказів також реально існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Перевіряючи можливість запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, то апеляційний суд враховує, що обвинувачений і потерпілий проживають за однією адресу, що може створити умови для безпосереднього незаконного впливу на останнього, а враховуючи, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства, що потягло смерть людини, то такий вплив є цілком реальним в тому числі із застосуванням насильства або погроз його застосування.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті на які посилався захисник та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо порушення права на захист, суд апеляційної інстанції розцінює їх як формальні, оскільки захисник в своєму клопотанні про проведення судового засідання в порядку дистанційного судового провадження, сам зазначив, що у випадку неможливості провести відеоконференції, замінити захисника на іншого, що судом і було зроблено. Крім того, стороні захисту була надана можливість поновити свої порушені, на думку захисника, права, шляхом безпосередньої участі в апеляційному суді, проте останні такою можливістю не скористались.
Посилання захисту, що до клопотання прокурора не додано жодного нового доказу, тобто, на думку захисника, за 37 місяців перебування особи під вартою не знайдено доказів та аргументів для тримання особи під вартою, суд апеляційної інстанції вважає необнародуваними, оскільки, з огляду на стадію кримінального провадження та строк її розгляду, докази долучені прокурором до обвинувального акта.
На думку захисника, не підтверджується матеріалами справи ризик впливу на експерта, проте наявність такого ризику, як слідує з оскарженої ухвали суду, суд не встановлював.
При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції враховує питання розумності строків провадження.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно обвинувального акта мав місце в ніч з 31 серпня 2019 року на 01 вересня 2019 року, обвинувальний акт затверджений прокурором вже 22 листопада 2019 року. Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні допитана багато свідків та проведення низку слідчих дій, результати яких потребують дослідження в суді.
Враховуючи вищевикладене, загальний строк кримінального провадження та строк тримання обвинувачених під вартою не є надмірним.
Захисник зазначає, що суд в ухвалі не навів достатніх та переконливих мотивів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, що не відповідає відповідній практиці ЄСПЛ, то апеляційний суд, погоджуючись з висновками, які викладені в рішеннях ЄСПЛ та зазначені захисником в апеляційній скарзі, проте вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки саме по собі наведення захисником практики ЄСПЛ без належного співставлення з відповідними обставинами цього кримінального провадження не може свідчити про незаконність оскарженої ухвали суду та бути підставою для її скасування.
Долучена до апеляційної скарги захисника копія рішення ЄСПЛ у справі «Вітько та інші проти України», заява № 42758/15 від 10 лютого 2022 року, одним із заявників є ОСОБА_7 , не є самодостатньою підставою для зміни виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , враховуючи наявність вищевикладених ризиків, а також, що цим рішенням встановлено порушення Україною положень статей 3 та 13 Конвенції у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Проте виконання цього рішення ЄСПЛ та створення умов для недопущення порушення прав осіб, які утримуються під вартою на належні умови утримання або запровадження у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, залежить від вжиття Україною заходів загального характеру. В той же час, судовий захист прав ОСОБА_7 на належні умови тримання під вартою в межах кримінального судочинства, шляхом зміни виду запобіжного заходу, може призвести до порушення прав третіх осіб (потерпілого), гарантованих статтею 2 Конвенцією.
Під час подальшого продовження судом першої інстанції строків тримання обвинуваченого під вартою, апеляційний суд також перевірятиме причини, з яких судовий розгляд не може бути закінченим.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4