ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3391/21

Провадження № 11-сс/4820/306/22

Колегія суддів Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000606 від 22.10.2019 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 червня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно.
Накладено арешт з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні №0000606 від 22.10.2019, на:
-мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» із сім-картою;
-кнопковий мобільний телефон «Samsung» із сім-картою;
-блокнот з чорновими записами;
-грошові кошти в сумі 14400 грн.;
-автомобіль марки «Audi» моделі «Q7» чорного кольору, днз НОМЕР_1 з ключем до нього;
- грошові кошти в сумі 37044 грн. та 100 доларів США, які вилучено під час затримання ОСОБА_7 ;
- 21 ПЕТ-пляшку під виглядом горілки орієнтовним об`ємом 5 літрів кожна, усі без марок акцизного податку встановленого зразка;
-149 упакувань сигарет марки «Watson»;
-41 блок сигарет марки «KEVN»;
-25 упакувань сигарет марки «Compliment»;
-33 блоки сигарет марки «BRUT».
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно визнане речовими доказами, можуть містити відомості, які мають значення для встановлення важливих для досудового розслідування обставин. Це матеріальні об`єкти, які можуть зберегти на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

При цьому вказує, що слідчий суддя безпідставно відхилив посилання захисника та ОСОБА_7 на відсутність законних підстав для застосування до ОСОБА_7 такого заходу забезпечення кримінального провадження.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначив, що не погоджується з таким судовим рішенням, оскільки, воно не відповідає вимогам ст. 370, ст. 371, ст. 372 КПК України, є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без об`єктивного, повного та неупередженого з`ясування всіх зазначених у клопотанні обставин та без дослідження наявних у кримінальному провадженні матеріалів, що свідчить про незаконність, необґрунтованість та безпідставність постановленої слідчим суддею ухвали, що є підставою для її скасування та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити у накладені арешту на зазначені у клопотанні прокурора належні ОСОБА_7 транспортний засіб, грошові кошти в сумі 37044 грн., 100 доларів США, мобільні телефони, які були виявлені і незаконно вилучені під час проведення обшуків.

Посилається і на те, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння за ч.1 ст.204 ККУ є нетяжким злочином, а тому накладення арешту на належне йому майно не виправдовує такого заходу забезпечення завдань даного кримінального провадження та є неспіврозмірним засобом процесуального впливу, оскільки цим самим істотно порушено його законні права, свободи та інтереси.

Так, на думку сторони захисту, слідчий суддя місцевого суду не надав жодної правової оцінки тому, що належний ОСОБА_7 транспортний засіб, мобільні телефони та грошові кошти в сумі 37 044 грн не відповідають критеріям, а тому не мали бути арештовані.

Зазначені речі не могли бути визнані речовими доказами, а тому не є таким майном, на яке накладається арешт.

У даному випадку мало місце незаконне тимчасове вилучення належного ОСОБА_7 майна.

Окрім того, не було дотримано вимоги ст.ст.170, 171 КПК України, якими визначено процесуальну процедуру накладення арешту на майно та порушені строки звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги; заперечення проти апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 ; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Із наданих матеріалів убачається, що 29 червня 2022 року прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на ряд речей, які були вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_7 , а також обшуків в автомобілі марки «Audi» моделі «Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобілі марки «ЗАЗ» моделі «110557» реєстраційний номер НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 за адресою: місто Хмельницький, вулиця Гарнізонна 16/3, гаражний масив «Раково-2».

СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000606 від 22 жовтня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 на території Хмельницької області організував спільно з іншими особами незаконне виготовлення з метою збуту, зберігання з цією метою та збут підакцизних товарів (тютюнових виробі та алкогольних напоїв). Збут вказаних незаконно виготовлених підакцизних товарів, здійснювався ним особисто так і за дорученням іншими особами шляхом отримання замовлень від кінцевих споживачів за допомогою мобільного зв`язку. Доставления замовленого товару кінцевим споживачам здійснювалось, як особисто ОСОБА_7 та і іншими особами за допомогою різних транспортних засобів.

Так, 14 лютого 2022 року, 19 квітня 2022 року на підставі постанов прокурора, проведено негласну сліду (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, за результатами якої придбано 44 ПЕТ пляшки незаконно виготовлених алкогольних напоїв під виглядом горілки та коньяку, які були розлиті у ПЕТ-пляшки різної ємності, без наявності марок акцизного податку встановленого зразка.

Згідно висновків судових експертиз № КСЕ-19/123-22/4223 від 26 травня 2022 року та № КСЕ-19/123-22/3255 від 09.05.2022, вказані рідини в пляшках є водно-спиртовою сумішшю яка за органолептичними (наявністю осаду), фізичко-хімічними показниками (міцністю), яка не відповідає вимогам діючого державного стандарту України, виготовлена непромисловим способом, без дотримання технології виготовлення горілки.

Крім цього, 05 листопада 2021 року було придбано незаконно виготовлені підакцизні товари (тютюнові вироби) зокрема 500 пачок сигарет марки «Complimentred» та «Complimentblue».

Згідно висновку судового експерта № 1561/1162-26 від 26 травня 2022 року, вказані тютюнові вироби відповідно до нанесеного на них печатного тексту є тютюновими виробами тільки для продажу в магазинах безмитної вільної торгівлі, розташованої за митною територією України.

Ухвалою слідчого судці Хмельницького міськрайонного суду від 24 вересня 2021 року продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на 12 місяців до 24 вересня 2022 року.

24 червня 2022 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України, та 25 червня 2022 року останньому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, який передбачено ч.1 ст.204 КПК України.

На підставі ухвал слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду, під час проведення санкціонованих обшуків 24 червня 2022 року було вилучено наступне майно.

Під час проведення обшуку автомобіля марки «Audi» моделі «Q7», чорного кольору, р.н. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , у останнього було вилучено мобільний телефон «Iphone 13 Promax» із сім-картою, кнопковий мобільний телефон «Samsung» із сім-картою № НОМЕР_6 , блокнот з чорновими записами, а також грошові кошти в сумі 14400 грн, які ОСОБА_7 отримав 24 червня 2022 року під час контролю за вчиненням злочину, реалізувавши фальсифіковану алкогольну продукцію, та вилучено автомобіль марки «Audi» моделі «Q7». чорного кольору, р.н. НОМЕР_5 .

Під час особистого обшуку ОСОБА_7 було вилучено 37044 грн та 100 доларів США.

Під час проведення обшуку автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «110557» р.н. НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_7 , у останнього було вилучено 21 ПЕТ-пляшку під виглядом горілки і орієнтовним об`ємом 5 літрів кожна і 4 ПЕТ-пляшки під виглядом коньяку орієнтовним об`ємом 5 літрів кожна, усі без марок акцизного податку встановленого зразка.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області від 24 червня 2022 року вилучене майно визнане речовими доказами.

Приписи ч.1 ст.2 КК України передбачають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст.11 КК України встановлено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходом забезпечення кримінального провадження серед іншого є арешт майна.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор серед іншого не доведе, що потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Так, із змісту ч.ч. 1-2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Виходячи з положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Як убачається із вимог ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
В силу вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно із ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як убачається із зазначеного, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні уповноваженої особи, яка звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що вилучені в ході обшуків матеріальні об`єкти, предмети, грошові кошти (незаконно виготовлені підакцизні товари, чорнові записи, мобільні телефони, транспортні засоби, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які є їх невід`ємною частиною) мають значення речового доказу в кримінальному провадженні та відповідають усім критеріям, передбаченим у ст.98 КПК України, оскільки є як знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Метою арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення збереження речового доказу.
Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів в право власності фізичних та юридичних осіб.
Вказана норма спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.
На думку колегії суддів апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами даного кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що на час розгляду клопотання, були законні підстави для арешту майна.

Під час досудового розслідування перевіряються та уточнюються відомості, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності обставин вчинення злочину та інших обставин.

В даному випадку вказані завдання можуть бути досягнуті з забороною користування, відчуження та розпорядження майном.

Колегія суддів звертає увагу, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину чи внесення відомостей про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру. Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Співставляючи встановлені слідчим суддею місцевого суду обставини з вимогами кримінального процесуального закону, враховуючи, правову підставу для арешту майна, його наслідки, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи (юридичної особи), колегія суддів приходить до висновку про необхідність накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів у провадженні та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження оскільки існують достатні підстави вважати, що це майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вирішуючи питання доцільності заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке зазначене в клопотанні, колегія суддів виходить з обставин провадження, а також, необхідності втручання в права та інтереси власника, користувача майна, та приходить до висновку, що накладення арешту на вищезазначене майно не призведе до будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави й буде відповідати завданням кримінального провадження, а таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.

Таке рішення буде гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких особа чи особи не будуть піддані в даному випадку необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Наведені у клопотанні доводи про накладення арешту на майно належним чином перевірені, при цьому досліджено, а також з`ясовано обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 підстави не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Вказане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.
Колегією суддів повно, всебічно і об`єктивно досліджено та перевірено необхідні матеріали провадження.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстави для скасування ухвали слідчого судді суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 червня 2022 року про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3