Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

14 червня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/382/22

провадження № 1-кп/152/70/22

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000067 від 10.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -
зі сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
інші учасники:

представник органу пробації ОСОБА_5 ,
встановив:

ОСОБА_3 07.05.2022 приблизно о 15 годині, в період дії воєнного стану на території України, прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_1 навідати онука останньої ОСОБА_7 . Перебуваючи чи в кімнаті будинку, під час обіду, у кишені кофти ОСОБА_6 , яка сиділа поруч з ним за столом, помітив жіночий гаманець коричневого кольору, після чого у нього виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, викрав із кишені кофти ОСОБА_6 гаманець із грошовими коштами в сумі 3000 грн. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 3000 грн.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах.

Суду показав, що 07.05.2022 приблизно о 15 годині він прийшов до ОСОБА_7 , який проживає в будинку бабки ОСОБА_6 , що розташований по АДРЕСА_2 , де під час обіду, у кишені кофти ОСОБА_6 , яка сиділа поруч з ним за столом, помітив жіночий гаманець коричневого кольору, і вирішив його викрасти. Далі переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із кишені кофти ОСОБА_6 гаманець із грошовими коштами в сумі 3000 грн. Після чого залишив місце вчинення злочину, частину коштів витратив на придбання продуктів харчування, 500 гривень позичив ОСОБА_7 , 1000 гривень повернув потерпілій ОСОБА_6 .

Визнана органом досудового розслідування потерпіла ОСОБА_6 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання. До суду від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, Претензій майнового характеру до ОСОБА_3 не має (а.с. 13).

Виконуючи вимоги ст.349 КПК України, суд з`ясував думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 також вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, про що подав письмову заяву (а.с. 33).

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суда немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються та про можливість проведення судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що він 07.05.2022 приблизно о 15 годині, в період дії воєнного стану на території України, прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_2 навідати онука останньої - ОСОБА_7 . Перебуваючи чи в кімнаті будинку, під час обіду, у кишені кофти ОСОБА_6 , яка сиділа поруч з ним за столом, помітив жіночий гаманець коричневого кольору, після чого у нього виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, викрав із кишені кофти ОСОБА_6 гаманець із грошовими коштами в сумі 3000 грн. Після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 3000 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій в умовах воєнного стану органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_3 не перебуває (а.с.43).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Жмеринським РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 07.06.2022 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_8 та двома малолітніми дітьми 2015 та 2017 років народження, у власному будинку. Обвинувачений має базову середню освіту, не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, за місцем постійного проживання характеризується добре, з людьми з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб (а.с. 26 - 28).

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілої, яка при призначенні покарання покладається на вирішення суду (а.с.13), даних про особу ОСОБА_3 , який активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному та досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 4 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статті 69 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: одну тисячу гривень, яка визнана речовим доказом слід залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не обирався. Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до вимог ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в два роки обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази: 1000 (одну тисячу) гривень залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1