ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1167/22 Справа № 208/8482/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000921, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Ухвалено стягнути з КП Кам`янської міської ради «Трамвай» на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування матеріальної шкоди 4 626, 44 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Ухвалено стягнути з КП Кам`янської міської ради «Трамвай» на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
14 жовтня 2018 року приблизно о 10.20 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним трамвайним потягом, інвентарний номер № 687 типу Т-3, який згідно технічного журналу, затвердженого Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України № 6 від 10 січня 2000 року, належить комунальному підприємству «Кам`янської міської ради «Трамвай»», рухалась по трамвайній колії, яка проходить по вул.Криворізькій м. Кам`янського Дніпропетровської області, з боку вул.Станіславського в напрямку вул.С.Разіна.
Після зупинки трамвайного потягу № 687 на громадській зупинці «Школа № 28» по вул. Криворізькій на території м. Кам`янського Дніпропетровської області та після висадки/ посадки пасажирів водій ОСОБА_7 приблизно о 10.25 год., поновлюючи рух, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та допустила наїзд передньою виступаючою частиною трамвайного потягу, з послідуючим відкиданням задньою поверхнею на покриття рейкової дороги та переїздом колесами рейкового транспорту через нижню третину тулубу пішохода ОСОБА_11 , який перетинав трамвайну колію по вул.Криворізькій справа наліво відносно напрямку руху трамвайного потягу № 687, при цьому лівою рукою спирався о передню його частину, та під час поновлення руху вказаного трамвайного потягу знаходився на смузі його руху. Тим самим ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3б та 10.1 ПДР України.
В результаті наїзду пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та призвели до смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 10.30 год. на громадській зупинці «Школа № 28» по вул. Криворізькій м. Кам`янське Дніпропетровської області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що всупереч вимогам КПК України в матеріалах провадження відсутня постанова про призначення групи прокурорів, у зв`язку з чим повідомлення про підозру, відкриття матеріалів провадження та вручення обвинувального акту було здійснено особою, яка не має повноважень. Вказує, що жоден з потерпілих та свідків не надав свідчення щодо повного механізму розвитку самої події, не вказав такі обставини, як напрямок руху пішохода, темп, траєкторію його руху та місце наїзду на нього. Звертає увагу, що судом та органом досудового розслідування не було з`ясовано, чи вибіг пішохід раптово на трамвайні колії в момент, коли водій не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, та чи були дії потерпілого в причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП. Звертає увагу, що для проведення судово-автотехнічної експертизи експерту було надано лише ухвалу суду без будь-яких матеріалів провадження, що позбавило останнього можливості перевірити вихідні дані, зазначені в ухвалі суду. Вказує, що матеріали провадження не містять вказаних в ухвалі суду про проведення експертизи вихідних даних про те, що потерпілий перетинав трамвайні колії з права на ліво та наїзд на нього трапився під час поновлення руху. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту із обвинуваченою. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні журнали судових засідань та диски за грудень 2021 року та січень 2022 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ на витяг з ЄРДР. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що витяг з ЄРДР не може вважатись доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а тому підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку посилання суду на нього.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.
Потерпілий ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вирок суду першої інстанції просили залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи захисника в цій частині є необгрунтованими.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП, у протоколі проведення слідчого експерименту, у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що загиблий ОСОБА_11 його рідний батько, який кожен день їздив трамваєм на ринок та в магазин, зріст у батька був невеликий, він був згорблений та ходив з палицею, ніяких інших хвороб не мав. Йому відомо, що батько завжди заходив та виходив через передні двері трамваю.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_12 ,яка пояснила, що в жовтні 2018 року вона працювала кондуктором зазначеного вище трамвайного потягу, загиблого ОСОБА_11 раніше бачила, він часто їздив в трамваї за покупками, був дуже згорблений, у зв`язку з чим на вигляд був менше метру в зрості. 14 жовтня 2018 року вона разом з водієм ОСОБА_7 вийшли на роботу, бачила як загиблий зайшов до трамваю на АДРЕСА_2 та присів на перше сидіння, на зупинці «28 школа» вийшов з трамваю через передні двері, а ОСОБА_7 після закінчення висадки пасажирів зачинила двері трамваю та почала рух. Вона в цей час пішла до пасажирів для взяття плати за проїзд, через що особисто нічого не бачила, проте відчула, що трамвай підстрибнув, а через невелику відстань зупинився, потім знову рушив та проїхавши невелику відстань знов зупинився. ОСОБА_7 вийшла з вагону, а повернувшись повідомила, що вона задавила чоловіка.

Також судом зазначено у вироку показання свідка ОСОБА_13 , котра вказала, що з загиблим ОСОБА_11 вона раніше знайома, він літній чоловік, невеликого зросту, був згорблений та ходив з палицею, 14 жовтня 2018 року на вул. Кримській разом з ОСОБА_11 вони заходили до трамваю, на зупинці «28 школа» ОСОБА_11 як завжди вийшов через передні двері трамваю і в подальшому завернув перед трамваєм, після чого трамвай рушив та його ніби то підкинуло, проїхавши від зупинки деяку відстань, пасажири почали кричати та стукати, водій зупинилася. В подальшому виявилося, що трамвай скоїв наїзд на зазначеного чоловіка.

Крім того на підтвердження винуватості обвинуваченої суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює водієм-наставником КП «Трамвай», стаж його роботи водієм трамвая становить 39 років, з обвинуваченою знайомий як працівником підприємства, особисто її не стажував та не навчав, з загиблим дещо знайомий, а саме як з пасажиром трамвайного маршруту, мав з ним бесіду з приводу його небезпечної поведінки під час виходу з трамваю. Загиблий був невеликого зросту, сильно сутулий, його не було видно, мав «манію» після виходу з трамваю одразу «ниряти» перед вагоном, щоб перейти колію. Про цього пасажира знали багато водіїв, але він особисто керівництву про його небезпечну поведінку не доповідав. Трамвай Т-3, яким сталось травмування, не має в кабіні «мертвих точок», тобто є можливість дотримання безпечного руху. Перед початком руху трамваю необхідно подивитись у дзеркала заднього виду, впевнитись у відсутності попереду пішоходів, і тільки потім його починати.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .
При цьому, суд апеляційної інстанції зважає, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшов значний проміжок часу.

Крім того, вина обвинуваченої підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду місця події від 14 жовтня 2018 року зі схемою місця ДТП та фототаблицями до нього, в яких детально зафіксовано загальний вигляд місця ДТП, а саме ділянки місцевості, розташованої біля трамвайної зупинки «28 школа» по вул. Криворізькій м. Кам`янське Дніпропетровської області, а також усі сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів. При цьому під час огляду на осях трамвайного вагону №687 виявлено сліди речовини бурого кольору, по напрямку руху виявлені сліди волочіння та фрагменти біологічного походження, а також труп чоловіка.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані протоколу проведення слідчого експерименту від 09 листопада 2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого останній у присутності понятих розповів та показав обставини вчинення ДТП, яке відбулось 14 жовтня 2018 року.

Також на підтвердження винуватості обвинуваченого суд першої інстанції послався на висновок судової автотехнічної експертизи №5/10.1/946 від 20 листопада 2018 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій трамвайного потягу №687 ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія трамвайного потягу № 687 ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) визначалася виконанням нею вимог п.10.1 ПДР України і в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б їй виконати їх. В даній дорожній обстановці дії водія трамвайного потягу № 687 ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) не відповідали вимогам п.10.1 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даним ДТП.

Дослідивши дані висновку судово-медичної експертизи № 1146-Е від 15 листопада 2018 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи характер пошкоджень виявлені при дослідженні тіла ОСОБА_11 ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку призвели до смерті та утворилися від дії тупого предмета, предметів (якими можуть бути виступаючі частини рейкового транспорту), які можливо діяли по лівій поверхні тіла при його вертикальному або близьких до цього положеннях з послідуючим відкиданням задньою поверхнею на покриття рейкової дороги та перед колесами рейкового транспорту через нижню третину тулубу, тазову ділянку та волочінням тіла. Виявлені тілесні ушкодження характерні для транспортної пригоди з наїздом на пішохода рейковим транспортом з послідуючим переїздом тіла колесами рейкового транспорту та знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
При цьому свідок ОСОБА_14 , який працює водієм-наставником КП «Трамвай» та має стаж роботи водієм трамвая 39 років, вказував, що трамвай Т-3, яким сталось травмування, не має в кабіні «мертвих точок», та перед початком руху трамваю необхідно подивитись у дзеркала заднього виду, впевнитись у відсутності попереду пішоходів, і тільки потім його починати, що спростовує твердження обвинуваченої про відсутність в неї технічної можливості побачити загиблого в той момент, коли він переходив колії перед трамваєм.
Доводи обвинуваченої про те, що матеріали провадження не містять вказаних в ухвалі суду про проведення експертизи вихідних даних про те, що потерпілий перетинав трамвайні колії з права на ліво та наїзд на нього трапився під час поновлення руху, спростовуються матеріалами провадження, зокрема, протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого останній у присутності понятих розповів та показав обставини вчинення ДТП, яке відбулось 14 жовтня 2018 року, зокрема вказав, що загиблий, після того як він допоміг йому вийти з трамваю, попрямував вздовж передньої частини трамваю та почав переходити з право на ліво відносно напрямку руху трамваю, в цей час свідок піднявся до салону трамваю та зупинився біля відчинених дверей до кабіни водія, після чого водій зачинила двері трамваю та почала рух, а через деякий час зупинилася, вийшла з трамваю та зазначила, що під колеса потрапив пішохід.

Посилання обвинуваченої на те, що для проведення судово-автотехнічної експертизи експерту було надано лише ухвалу суду без будь-яких матеріалів провадження, мають місце, однак не є підставою для визнання вказаного висновку експертизи недопустимим доказом, оскільки як слідує з матеріалів провадження висновок судової автотехнічної експертизи №5/10.1/946 від 20 листопада 2018 року був складений із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, який внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Органами досудового розслідування у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.
Усі вихідні дані для проведення експертизи, зазначені в ухвалі слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року, бралися з належних і допустимих доказів, а саме: показань самої обвинуваченої, свідків, протоколу огляду місця події, схеми ДТП, протоколу проведення слідчого експерименту та інших письмових матеріалів кримінального провадження.
Так, з технічних записів судових засідань суду першої інстанції слідує, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надали однакові показання щодо механізму ДТП та руху трамвая, однак всупереч доводам в апеляційній скарзі обвинуваченої вони вказували, що після того як трамвай від`їхав, вони почули поштовх, трамвай зупинився, після чого відновив рух, проїхав ще якусь відстань і зупинився знову, після чого ОСОБА_7 повідомила, що збила людину, з чого можна зробити висновок, що поштовх стався після поновлення трамваєм свого руху, а не після подолання ним певної відстані, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачена.

Викладені показання повністю узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого останній у присутності понятих розповів та показав обставини вчинення ДТП, яке відбулось 14 жовтня 2018 року.

Тобто з показань свідків та протоколу слідчого експерименту органом досудового розслідування та судом було встановлено, що наїзд на пішохода відбувся під час поновлення руху трамваєм.

Свідок ОСОБА_15 не був допитаний у суді першої інстанції у зв`язку з відмовою прокурора від його допиту, при цьому відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на показання вказаного свідка, надані під час досудового розслідування, не заслуговують на увагу.

З матеріалів провадження слідує, що орган досудового розслідування для проведення експертизи надав вихідні дані, які відповідають фактичним обставинами провадження та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, здобутими у встановленому законом порядку, а тому не має підстав вважати, що судово-автотехнічна експертиза була проведена з порушеннями, на що є безпідставні посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої.

Крім того, як слідує з висновку експерта даних для проведення експертизи, які були надані слідчим суддею в ухвалі про призначення експертизи, було достатньо і вони були повні, щоб зробити однозначний висновок та встановити причинний зв`язок між порушенням водієм Правил дорожнього руху та подією дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі наявних в матеріалах провадження доказів судом першої інстанції було встановлено, що причиною виникнення ДТП стало порушення ОСОБА_7 вимог п. 10.1 ПДР України, а також причинно-наслідковий зв`язок цим порушенням ПДР України із настанням ДТП та смертю ОСОБА_11 .

Тому доводи в апеляційній скарзі про те, що під час проведення дослідження експерти не з`ясували умови виникнення ДТП та причинний зв`язок між діями учасників ДТП, є необгрунтованими.

З показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 слідує, що ОСОБА_11 був похилого віку, мав невеликий зріст, був згорблений, ходив повільно і з палицею, що спростовує посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої на можливість того, що останній раптово вийшов (вибіг) в момент, коли вона не мала технічної можливості уникнути наїзду шляхом екстреного гальмування.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої за обставин, викладених нею у скарзі, не має.
Доводи обвинуваченої на порушення її прав у зв`язку з безпідставною відмовою суду у проведенні слідчого експерименту за її участю не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з матеріалів провадження вказане клопотання сторони захисту було вирішено відповідно до вимог закону у відкритому судовому засіданні за участю учасників судового провадження, у тому числі сторони захисту, та за результатами його розгляду Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 31 жовтня 2019 року було постановлено ухвалу, якою відмовлено у його задоволенні.
При цьому вказана ухвала суду належним чином вмотивована, зокрема, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту суд вказав, що обвинуваченою та захисником в клопотанні не зазначено на спростування або підтвердження яких обставин справи, які мають істотне значення для кримінального провадження, а саме дотримання певних правил дорожнього руху з боку водія, необхідно провести слідчий експеримент.
Крім того відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора.
Також, з наявних матеріалів провадження слідує, що під час досудового розслідування обвинуваченою та захисником не заявлялось клопотань про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачена.
При цьому всупереч доводам обвинуваченої в апеляційній скарзі в матеріалах провадження наявні усі журнали судових засідань суду першої інстанції по провадженню та технічні записи до них за грудень 2021 року та січень 2022 року.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої про порушення порядку збирання доказів у провадженні через недотримання процедури призначення групи прокурорів у цьому провадженні слід зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до приписів ст. 350 КПК України.
Таким чином, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки. Відповідний висновок був зроблений Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року (у справі №477/426/17).
Зокрема, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, або постанови про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснювали повноваження прокурора у конкретному провадженні, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами або під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Викладене узгоджується з правовою позицією Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2022 року (у справі №216/4181/18).
Під час апеляційного перегляду встановлено, що матеріали провадження не містять постанов про створення слідчої групи та про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.
Разом з цим, під час апеляційного розгляду апеляційним судом у відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора було досліджено надані прокурором оригінали цих постанов про створення слідчої групи від 15 жовтня 2018 року та про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 15 жовтня 2018 року, з якими були належним чином ознайомлені сторони провадження та їх копії долучені до матеріалів провадження.
З огляду на вищенаведене у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що вказані постанови у провадженні не приймалися, а процесуальне керівництво було здійснено неуповноваженими на те особами.
Отже, орган досудового розслідування діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а докази у провадженні є належними і допустимими, й суд апеляційної інстанції не вважає вказані обставини порушенням вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.
Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченою, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

Сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження обвинуваченої про недоведеність її винуватості у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченої апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення нею відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Також, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом покарання обвинуваченій в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та яке буде необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховування і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ на витяг з ЄРДР, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як зазначено у п. п. 2, 3 глави 4 розділу I Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, витяг з Реєстру це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за параметрами, визначеними в пункті 3 цієї глави. До витягу з Реєстру включається, зокрема, інформація про орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

З огляду на вищевказані положення закону хоча витяг з ЄРДР і не є процесуальним джерелом доказів, однак містить відомості, які мають значення для оцінки інших доказів на їх допустимість зокрема про дату та час внесення відомостей до ЄРДР та відповідно початку досудового розслідування, а тому може бути використаний судом у якості доказу в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, такими, що ґрунтуються на власному, хибному тлумаченні положенні КПК України, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4