ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава кримінальне провадження №0000413 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0000413 щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 та ч.4 ст.190 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 14 серпня 2022 року та визначено заставу 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 297720 грн.
Мотивуючи оскаржуване рішення, суд з`ясував обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих злочинів, встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.
В апеляційній скарзі захисник просить застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, чи зменшити заставу до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
При цьому заперечує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Стверджує про відсутність в обвинуваченого наміру впливати на свідків та будь-яких інших учасників кримінального провадження.
Зазначає про відсутність у підзахисного можливості виїхати за кордон з огляду на введення на території України воєнного стану.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання разом з жінкою та її неповнолітньою донькою.
Крім того, обвинувачений є батьком іншої дитини ОСОБА_8 , якого він утримує матеріально, оскільки згідно з рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2017 року зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 хоча і не офіційно, проте працює, має матір похилого віку, яка хворіє та перебуває на його забезпеченні.
Стверджує про порушення стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України, що свідчить про недопустимість доказів.
Наголошує, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого з огляду на його сімейний та майновий стан.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, суд, всупереч твердженням апелянта, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.
Належним чином врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у шахрайстві в особливо великих розмірах, а також вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.
Також суд обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.
Крім того, суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про його особу, сімейний і майновий стан.
Необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.
Твердження захисника про недопустимість доказів не впливають в даному випадку на обґрунтованість підозри, а повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися.
Посилання захисника на відсутність у ОСОБА_7 наміру здійснювати тиск на свідків не спростовують наявність такого ризику з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показаньвід осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.
Висновки суду про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків підтверджуються даними про особу обвинуваченого, який розлучився, офіційно не працевлаштований.

Твердження захисника про спільне проживання підзахисного з іншою жінкою та її дитиною, а також наявність матері похилого віку та дитини від шлюбу в даному випадку не спростовують правильності висновків суду з урахуванням наведених обставин.
Крім того, внаслідок застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, існує ризик продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.
Адже щодо обвинуваченого до Московського районного суду м. Харкова направлено два обвинувальні акти за вчинення нових шахрайських дій.
Вказані дані про особу ОСОБА_7 , в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення, характером інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Матеріали справи та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання обвинуваченого під вартою з огляду на стан його здоров`я.
Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави є непереконливими.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.182 цього Кодексу, розмір застави визначається у таких межах:
1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Висновок суду щодо розміру застави належним чином умотивований, узгоджується з наведеними вимогами закону, ураховує конкретні обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан ОСОБА_7 , дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.
Доводи захисника про занадто великий розмір застави є непереконливими, оскільки цей розмір визначений тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, висновки суду про продовження тримання обвинуваченого під вартою ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.
Отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000413 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4