ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/934/22 Справа № 205/3339/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваної ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане з порушенням вимог ст. 132 КПК України, оскільки слідчий відділ СВ №2 с дислокацією у м. Маріуполь Донецької області ГУ СБУ в Донецькій та Луганських областях в межах територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не перебуває.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.
Зазначає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подане до належного суду, оскільки згідно Розпорядження ВСУ від 06.03.2022 №1/0/9022 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, підсудність Приморського районного суду м. Маріуполя, у межах територіальної юрисдикції якого розташований орган досудового розслідування, визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; підозрювану, яка вирішення питання про обгрунтованість апеляційної скарги залишила на розсуд суду; захисника, яка заперечували проти доводів апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Згідно ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, слідчий суддя суду першої інстанції при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону не дотримався.
Так, положеннями ст. 186 КПК України, встановлено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Частиною 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першої цієї статті.
Апеляційним переглядом встановлено, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, не встановив наявності підстав для прийняття такого рішення, передбачених ст. 194 КПК України, а прийшов до висновку про порушення слідчим вимог ст. 132 КПК України щодо підсудності клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що не передбачене процесуальним законом як підстава для відмови у задоволенні клопотання даного виду.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що з висновками слідчого судді про непідсудність даної справи Ленінському районному суду м. Дніпропетровська також не можна погодитись з огляду на те, що орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за визначеною у встановленому порядку адресою розташований у межах територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Маріуполя, що прямо зазначає слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.
Таким чином, за правилами підсудності, встановленими ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у справах, що розслідуються слідчими вказаного підрозділу, підлягали поданню до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.
Згідно Розпорядженню Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, територіальну підсудність судових справ Приморського районного суду м. Маріуполь Донецької області визначено за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.
З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги, що інше місце розташування Слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганських областях, ніж зазначене вище, у встановленому порядку визначене не було, до прийняття відповідного рішення клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у справах, що ним розслідуються, підлягають поданню слідчими та прокурорами до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська незалежно від того, чи розташований фактично даний орган досудового розслідування у межах територіальної юрисдикції цього суду.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки щодо порушення територіальної підсудності при поданні клопотання про застосування запобіжного заходу також є безпідставними, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали по суті клопотання слідчого.
Розглядаючи клопотання слідчого та доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , та заперечення сторони захисту, колегія суддів приходить до наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а також відносно неї існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , підтверджується сукупністю наданих матеріалів, а саме: витягом з ЄРДР; повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, в ході якого встановлено, що ОСОБА_7 через інтернет-месенджери надавала інформацію представникам РФ про розташування блокпостів, особового складу територіальної оборони та підрозділів ЗСУ, та завчасно була повідомлена ОСОБА_11 про те, що представники РФ нанесуть ракетний удар по військкомату та дитячому садочку в м. Добропілля; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 06 червня 2022 року, яка вказала, що вона дійсно спілкувалась з гр. ОСОБА_11 та їй було відомо, що остання перебуває у розшуку та співпрацює з представниками РФ, та на пропозицію якої, ОСОБА_7 надавала інформацію про розміщення блокпостів та військовослужбовців ЗСУ, та розуміла, що блокпости та вказані нею позиції можуть обстріляти, дані передавала з ідеологічних міркувань. Зазначене в своїх сукупності свідчить про вірогідну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого правопорушення.
Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до більш детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого, а також фактичні обставини, викладені у повідомленні про підозру, ОСОБА_7 під час апеляційного провадження не заперечувала.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Колегія суддів зважає і на те, що під час апеляційного перегляду знайшли підтвердження також доводи слідчого про наявність щодо ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Так, відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання від 15 років позбавлення волі до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує їй у разі визнання її винуватою, існує реальний ризик того, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість, оскільки підозрювана ОСОБА_7 вчинила особливо тяжкий злочин в період воєнного стану на території України, надавала допомогу представникам РФ в проведенні підривної діяльності проти України, та умисно вчиняла дії на шкоду суверенітету, територіальної цілісності, недоторканості та обороноздатності.
Оцінюючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів оцінює ризик переховування підозрюваною від органу досудового розслідування як реальний і виключно вагомий.
Також підозрювана ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, знищити, спотворити речові докази чи будь -яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування, враховуючи, що остання, згідно її власним поясненням, з ідеологічних міркувань співпрацювала з представниками країни-агресора.
Колегія суддів враховує, що підозрювана зареєстрована та проживає в Донецькій області в м. Добропілля, що є наближеним до зони активних бойових дій, у зв`язку з чим забезпечення виконання альтернативного запобіжного заходу за місцем її проживання на даний час є маловірогідним.
Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню розпочато лише 06 червня 2022 року та органу слідства необхідно провести ряд слідчих дій та експертиз за участю підозрюваної, ризик незаконного впливу свідків та перешкоджання досудовому розслідуванню є обґрунтованими.
Доводи сторони захисту щодо незаконного утримання підозрюваної ОСОБА_7 з огляду на її фактичне затримання 25 травня 2022 року матеріалами справи не підтверджуються, втім колегією суддів з метою перевірки вказаних відомостей постановлене окреме процесуальне рішення, яким надане відповідне доручення ДБР.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 від вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цієї підозрюваної ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.
З урахування викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасування у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою належить задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити, застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 серпня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Підозрювану ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4