КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/205/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
22 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представників власника майна ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року задоволено клопотання групи прокурорів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку від 29.04.2021 у житловому приміщенні квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max», іmei: НОМЕР_1 , цифрова sim-картка іmei: НОМЕР_2 ;
-блокнот-щоденник сірого кольору, без зовнішніх написів;
-блокнот-щоденник чорного кольору з написом «2020»;
-блокнот-щоденник кольору зелений камуфляж з написом «2017»;
-блокнот-щоденник з написами «Еко банк, 2017, Укргазбанк»;
-блокнот-щоденник з написами «live a great story».
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представники власника майна ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого в ході обшуку від 29.04.2021 у житловому приміщенні квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти зазначають, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим висновки зроблені слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставами для її скасування.
Апелянт вказує на те, що питання про арешт тимчасово вилученого майна під час обшуку 29.04.2021 вже вирішувалось в судовому порядку та ухвалою Київського апеляційного суду від 30.08.2021 року відмовлено в арешті вказаного майна. Однак прокурори не виконали вказану ухвалу та безпідставно протягом тривалого часу утримували майно ОСОБА_6 , та у позапроцесульний спосіб звернулися до слідчого судді з клопотанням про арешт зазначеного майна. Таким чином, слідчим суддею було порушено імперативні вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є самостійною підставою для його скасування.
Також апелянти зазначають, що ні прокурор, ні відповідно, слідчий суддя нічого не зазначають про ті завдання кримінального провадження, які можуть бути досягнуті арештом вилученого майна. В письмовому клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні дані або посилання на них, які б вказували на доведеність прокурором існування
обґрунтованої підозри, наявність потреб досудового розслідування та
наявність будь-якого завдання, яке може бути виконано в результаті арешту
вилученого майна, що прямо забороняло слідчому судді застосувати захід
забезпечення, про який просив прокурор.
Крім того апелянти вказують на те, що виходячи із клопотання сторони обвинувачення та доданих до нього матеріалів, прокурором не доведено правових підстав для визнання документів та електронних носіїв інформації речовими доказами, адже будь-яких доказів того, що тимчасово вилучені електронні носії інформації чи документи були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або в тому числі були майном, набутим кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення - не надано слідчому судді.
В той же час, оцінка постанові прокурора від 30.04.2021 про визнання речовими доказами вже надавалася в судовому порядку ухвалою Київського апеляційного суду від 30.08.2021.
Прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено, що вилучені під час обшуку мобільний телефон та п`ять блокнотів мають хоча б якесь доказове значення у цьому кримінальному провадженні, окрім того, що вони були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 . Протоколи огляду не містять жодних висновків щодо значення отриманої інформації для кримінального провадження та чи взагалі хоча б якогось значення. Надаючи фотокопії отриманих матеріалів прокурор просто переклав всю відповідальність на слідчого суддю, який також віднісся до своїх прямих обов`язків формально.
Також апелянти звертають увагу на те, що ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, як на момент подачі та розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно так і наразі, що спростовує будь-які висновки сторони обвинувачення з приводу начебто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209 КК України, як і начебто причетності ОСОБА_6 до них.
Втручання у право ОСОБА_6 та інших осіб вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, як захід забезпечення кримінального провадження, в якому відсутні будь-які докази вчинення кримінального правопорушення, є грубим порушенням його права власності і таке втручання у основоположні права і свободи не буде виправданим з точки зору справедливості, розумності та досягнення дієвості кримінального провадження, що в своїй сукупності свідчить, що втручання є свавільним та має бути припиненим.
В судове засідання представники власника майна ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурор не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представників власника майна ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
29.04.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2021 було проведено обшук у житловому приміщенні квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності ні за ким не зареєстрована, а фактично використовується ОСОБА_6 та іншими невстановленим особами.
У ході обшуку у зазначеній квартирі серед іншого було вилучено:
- мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max», іmei: НОМЕР_1 , цифрова sim-картка іmei: НОМЕР_2 ;
- блокнот-щоденник сірого кольору, без зовнішніх написів;
- блокнот-щоденник чорного кольору з написом «2020»;
- блокнот-щоденник кольору зелений камуфляж з написом «2017»;
- блокнот-щоденник з написами «Еко банк, 2017, Укргазбанк»;
- блокнот-щоденник з написами «live a great story».
За результатами проведених оглядів вилученого мобільного телефону «Iphone 11 Pro Max», іmei: НОМЕР_1 , цифрова sim-картка іmei: НОМЕР_2 , а також блокнотів встановлено, що вказані речі мають важливе значення для кримінального провадження.
Вказане майно серед іншого постановою прокурора від 30.04.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження.
-мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max», іmei: НОМЕР_1 , цифрова sim-картка іmei: НОМЕР_2 ;
-блокнот-щоденник сірого кольору, без зовнішніх написів;
-блокнот-щоденник чорного кольору з написом «2020»;
-блокнот-щоденник кольору зелений камуфляж з написом «2017»;
-блокнот-щоденник з написами «Еко банк, 2017, Укргазбанк»;
-блокнот-щоденник з написами «live a great story», з метою збереження речових доказів.
21.10.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що зогляду на обставини наведені в клопотанні, перевіривши долучені прокурором докази на підтвердження дотримання ним строків звернення з таким клопотанням до суду, та приймаючи до уваги наявність даних про належність майна, на яке прокурор просив накласти арешт, а саме на майно, що вказане в клопотанні та долучених прокурором додатках, з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення, слідчий суддя вважав за можливе клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на вилучене під час обшуку 29.04.2021 майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що мобільний телефон та блокнот-щоденники є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Органом досудового розслідування за результатом проведених оглядів вилученого мобільного телефону «Iphone 11 Pro Max», іmei: НОМЕР_1 , а також блокнотів встановлено, що вказані речі мають важливе значення для кримінального провадження, на що постановою прокурора від 30.04.2021 року вони визнані речовим доказом. А тому слідчим суддею накладено арешт обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4