печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 28.03.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000399 від 20.02.2019,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 28.03.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000399 від 20.02.2019.

Скарга мотивована тим, що не дивлячись на те, що кримінальне провадження розслідується за його заявою, слідчий відмовив йому у залучені як потерпілого, пославшись на відсутність підстав вважати, що кримінальним правопорушенням йому завдано шкоди.

Вказану постанову вважає незаконною, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню.

Особа, що подала скаргу, слідчий в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що заявник, слідчий в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд скарги за їх відсутності не направили, що є проявом принципу диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їх участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0000399 від 20.02.2019, внесене за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 24.10.2018, справа №757/43964/18-к.

Також встановлено, що заявником було отримано постанову про відмову у визнанні його потерпілим, датовану 28.03.2019.

Виносячи вищевказану постанову, слідчий виходив з того, що викладені у заяві ОСОБА_3 обставини не містять обґрунтованих та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 28.03.2019 на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст. 55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_5 не було завдано шкоди.

В свою чергу, викладені у скарзі ОСОБА_3 фактичні обставини справи дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що постанова про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 55, 303-309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 28.03.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000399 від 20.02.2019 задовольнити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 28.03.2019 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000399 від 20.02.2019 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1