ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/102/18

Провадження № 11-кп/4820/9/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції зі Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2017 року за № 0000185 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутори Старокостянтинівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Початком строку відбування покарання ухвалено рахувати день звернення вироку до виконання. Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу не застосовувався.
Речові докази: автобус марки «БАЗ-А081.11», державний номерний знак НОМЕР_1 , що знаходився на зберіганні у власника ОСОБА_13 , повернуто власнику - ОСОБА_13 ; мотоцикл КМЗ «Дніпро-11», без номерних знаків, що знаходиться на майданчику тимчасового утримання ТЗ Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області за адресою: вул. Попова, 2 м. Старокостянтинів Хмельницької області, повернуто ОСОБА_10 .
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2017 року, на автобус марки «БАЗ-А081.11», державний номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикл КМЗ «Дніпро-11», без номерних знаків.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3362 грн. 48 коп. витрат на залучення експертів за проведення експертиз.

За вироком суду, 16 серпня 2017 року близько 14 години 45 хвилин ОСОБА_7 - водій пасажирського автобуса марки «БАЗ-А081.11», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 1: «Залізничний вокзал м. Строкостянтинів - с. Новики».
Перебуваючи за кермом вказаного транспортного засобу та рухаючись у м. Старокостянтинові по вул. Миру в напрямку до вулиці І. Франка, ОСОБА_7 у порушення вимог п.п. 2.3. б), 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перед зміною напрямку руху допустив неуважність при керуванні транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та при проїзді нерегульованого перехрестя вулиці Миру з вулицею Чайковського, виконав поворот ліворуч на другорядну вулицю Чайковського, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, а саме мотоциклом КМЗ «Дніпро-11», без номерних знаків, під керуванням ОСОБА_10 , внаслідок чого допустив з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мотоцикла ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці. Зокрема: у вигляді внутрішньо-черепної травми - вдавленого багатоуламкового перелому склепіння черепа у потиличній ділянці посередині дещо зліва з переходом на ліву тім`яну ділянку з центром перелому в потиличній ділянці посередині, від обох зовнішніх країв вдавленого перелому відходять лінійні переломи, які проходять через середню черепну ямку, де з`єднується між собою, субарахноїдальний крововилив по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочка, крововиливи під м`які тканини голови в тім`яній ділянці голови справа та в лівій тім`яній ділянці з переходом на потиличну ділянку, закритої травми грудної клітки, прямого перелому тіла грудини в верхній третині між 2 і 3 ребрами, прямих переломів 2-5 ребер зліва по середньо-ключичній лінії з розходженням уламків, непрямих переломів 2, 3 ребер справа по середньо-ключичній лінії, пошкодження по передній поверхні верхньої до лівої легені, гемоторакс, відкритого гвинтоподібного перелому правої стегнової кістки в нижні третині, відкритого гвинтоподібного перелому кісток лівої гомілки: великогомілкової кістки у межі між верхньої та середньої третинами, малогомілкової кістки - на межі середньої та нижньої третини, забійно-рвані рани по передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, по передній поверхні лівої гомілки в верхній третині, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ділянки осадження шкіри в тім`яній ділянці голови зліва, в лобній ділянці голови зліва в ділянці лівої щоки з переходом на скроневу ділянку зліва, в ділянці підборіддя зліва посередині, на фоні якого в ділянці підборіддя посередині забійна рана, ділянки осаджені шкіри по передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 2-4 ребер по передньо-підмишечній лінії з переходом на середньо-ключичну лінію, по передній поверхні та посередині в нижній третині, по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, по передній поверхні лівого стегна в середній третині, по передній поверхні лівого колінного суглобу і зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, передній поверхні правої колінного суглобу, крововиливи в лівій навколо очній ділянці, в ділянці верхньої губи зліва в ділянці нижньої губи, які в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться і мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Водій мотоцикла ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 3-ї п`ясної кістки правої кисті з незначним зміщенням уламків, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3. б), 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме загибеллю ОСОБА_14 та отриманням ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Непогоджуючись із вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вказує, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, поверхнево та однобічно дослідив докази, надані стороною обвинувачення, що мали істотне значення по справі; не звернув уваги на істотні порушення, допущені в ході досудового розслідування, які могли привести до недопустимості окремих наданих стороною обвинувачення і досліджених ним доказів.

На думку обвинуваченого, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, кінцеві висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Звертає увагу на те, що суд незаконно призначив судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт не відповідав вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягав поверненню прокурору зі стадії підготовчого провадження. На думку обвинуваченого, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретними, не розкрито точного змісту пунктів Правил дорожнього руху України, порушення яких йому інкримінується, окремі положення фабули є суперечливими, чим порушено його право на захист та справедливий судовий розгляд.

Вказує, що суд не врахував, що на час вчинення ДТП він завершив маневр повороту та покинув смугу руху мотоцикліста, тому йому не могло ставитись у вину порушення п.п. 10.1, 10.4 та 16.3 Правил дорожнього руху, оскільки такі регламентують дії водіїв виключно перед виконанням відповідного маневру, а не після такого.

Суд допустив процесуальні порушення, оскільки не мотивував чому врахував одні докази та залишив поза увагою інші.

Показання потерпілих, свідків, а також його показання у вироку викладені неповно та неправильно, що підтверджується звукозаписом судових засідань.

Суд не звернув увагу на процесуальні порушення, допущені під час досудового розслідування, і як наслідок, отримання ряду доказів, які є недопустимими. Зокрема, протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 16.08.2017 року складено з істотним порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 238 КПК України. Речові докази - автобус марки БАЗ А081.11, д.н.з. НОМЕР_1 , та мотоцикл КМЗ «Дніпро 11», без номерних знаків, були оглянуті та досліджені експертом без відповідної ухвали слідчого судді або суду про тимчасовий доступ до них та в подальшому не були відкриті стороні захисту. Висновки експертів № 402 А та № 392 А від 27.09.2017 року є похідними доказами у результаті проведення вказаних незаконних дій. Крім того, висновок експерта № 392 А від 27.09.2017 року у запитанні № 1 є неконкретним.

Висновок експерта № 1133 від 29.10.2017 року гранується виключно на відомостях, наведених у медичній карті № 6173 ОСОБА_10 та його рентгенівських знімках, які в матеріалах справи відсутні. Натомість, такі отримані з істотним порушенням - без відповідної ухвали слідчого судді і не були відкриті стороні захисту, що свідчить про недопустимість даного доказу.

Суд не врахував, що висновки експертів № 1133 від 29.10.2017 року та № 2 від 08.11.2017 року містять істотні суперечності щодо місця перебування ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на мотоциклі під час зіткнення. Такі не були усунуті судом. Отже розгляд справи проведено неповно.

Неналежним та недопустимим доказом є також висновок інженерно транспортної експертизи № 401 від 13.11.2017 року, оскільки такий ґрунтується на дослідженні експертом недостовірних відомостей щодо механізму виникнення та розвитку даної події.

Разом з тим зазначає, що розгляд справи проведено за участю неуповноважеого прокурора ОСОБА_15 , що також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, а при ухваленні вироку допущені неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 максимальну міру покарання, що передбачена санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання вважає надто м`яким, таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання суд безпідставно врахував такі пом`якшуючі обставини як повне визнання вини та щире каяття, оскільки такі, на його думку, були відсутні.

Крім того, суд не взяв до уваги обтяжуючу покарання обставину, а саме те, що ОСОБА_7 , порушуючи правила дорожнього руху при виконанні своїх службових обов`язків, створив небезпеку отримання тілесних ушкоджень всім пасажирам громадського транспорту, яким він керував.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційних скарг один одного, потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_12 , які заперечили обидві апеляційні скарги, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, частково провівши судове слідство, допитавши обвинуваченого, потерпілого, та дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши усім учасникам право виступу в судових дебатах та обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілої підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Місцевий суд дотримався вказаних вимог.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, встановлено, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку.

Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Показав, що 16 серпня 2017 року близько 14 години він керував пасажирським автобусом БАЗ-А081.11, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Старокостянтинів по вул. Миру в напрямку вулиці І.Франка. На нерегульованому перехресті вул. Миру виконав поворот ліворуч на другорядну вулицю Чайковського. Перед виконанням маневру повороту ліворуч на вул. Чайковського зупинився на перехресті, зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині вул. Миру, увімкнув покажчик повороту, пропустив два зустрічних автомобілі, відновив рух автобуса та виконав маневр повороту ліворуч. Закінчивши маневр та рухаючись прямолінійно автобусом по вул. Чайковського, зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, оскільки пропускав жінку з коляскою, яка рухалась по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автобуса. В цей час відчув удар в задню праву частину автобуса. Після удару відпустив гальма та автобус прокотився ще 1-1,5 м. Коли вийшов з автобуса, то побачив мотоцикл і чоловіка, що лежав на дорозі без ознак життя, а інший чоловік стогнав. На момент вчинення дорожньо транспортної пригоди правил дорожнього руху не порушував.

Отже, з погляду апеляційного суду останній підтвердив керування транспортним засобом вказаної дати та у зазначений час на вищевказаному перехресті, а також те, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху мотоцикліста. Однак, заперечив винуватість у вчиненні дорожньо транспортної пригоди, виклавши свою версію подій, припустивши, що винним у скоєнні такої є водій мотоцикла, який рухався у зустрічному напрямку та зобов`язаний був об`їхати перешкоду, а саме: автобус.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого щодо даної версії. Не погодившись з такою, суд привів відповідні докази та аргументи її спростування, з якими погоджується апеляційний суд.

Обвинувачення, визнане судом доведеним, суд правильно обґрунтував сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, які були досліджені місцевим та апеляційним судом.

Так, даними показань потерпілого ОСОБА_10 , допитаного як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, підтверджується, що 06 серпня 2017 року вони разом із потерпілим ОСОБА_14 рухались на мотоциклі КМЗ «Дніпро-11» по вулиці Миру в напрямку центру в м. Старокостянтинів. Мотоцикл рухався посередині своєї смуги руху зі швидкістю близько 45-55 км/год. Перед нерегульованим перехрестям вулиць Миру та Чайковського він побачив автобус, який знаходився на зустрічній смузі руху. Пропустивши автомобіль, який рухався попереду їх мотоцикла (відстань від мотоцикла до даного автомобіля становила 20-25 м), водій автобуса перед мотоциклом різко розпочав рух та виконав маневр повороту ліворуч, фактично перегородивши їм дорогу. Внаслідок цього на смузі руху мотоцикла (приблизно посередині такої) відбулось зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_14 загинув на місці.

Отже, із пояснень потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що причиною даної дорожньо транспортної пригоди є дії водія автобуса ОСОБА_16 , який, порушивши правила дорожнього руху, створив небезпеку водієві мотоцикла, фактично перегородивши йому дорогу.

Показаннями свідка ОСОБА_17 кондуктора автобуса БАЗ-А081.11, державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується що 06 серпня 2017 року близько 14 години на повороті з вулиці Миру на вулицю Чайковського у м. Старокостянтинів відбулась дорожньо транспортна пригода, у якій водій мотоцикла КМЗ «Дніпро-11» зіткнувся з задньою частиною автобуса БАЗ-А081.11. Остання також підтвердила і наслідки дорожньо транспортної пригоди, вказавши, що коли вона вийшла з автобуса, то побачила, що один чоловік лежав на дорозі, а в іншого були тілесні ушкодження. Йому була надана необхідна медична допомога.

Що стосується показань свідка ОСОБА_17 про те, що на момент зіткнення транспортних засобів автобус не рухався, а стояв, то такі апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони є неспроможними з технічної точки зору, що підтверджується даними комплексної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 19375/19376/21-52 від 17.12.2021 року.

Свідок ОСОБА_18 (цивільна дружина обвинуваченого) підтвердила, що у телефонній розмові ОСОБА_7 їй повідомив, що на перехресті вулиць Миру на Чайковського у м. Старокостянтинів сталась дорожньо транспортна пригода за участі мотоцикла та автобуса, яким він керував. Мотоцикл зіткнувся із задньою частиною автобуса.

Свідки ОСОБА_19 (лікаря карети швидкої допомоги) та ОСОБА_20 (фельдшер карети швидкої допомоги) підтвердили, що прибувши на місце дорожньо транспортної пригоди, яка сталась на перехресті вулиць Миру та Чайковсього в м. Старокостянтинів, побачили одного чоловіка, який лежав на дорозі і уже був мертвий, а в іншого (як стало відомо пізніше - ОСОБА_10 ) були виявлені тілесні ушкодження характерні для дорожньо транспортної пригоди. Останній їм ствердно повідомив, що за кермом мотоцикла перебував саме він.

Отже, свідки підтвердили, що 06 серпня 2017 року на перехресті вулиць Миру на Чайковського у м. Старокостянтинів відбулась дорожньо транспортна пригода за участі мотоцикла та автобуса, її наслідки, а також те, що за кермом мотоцикла перебував саме потерпілий ОСОБА_10 .

Такі показання потерпілого та свідків узгоджуються і з об`єктивними доказами.

Зокрема, відомостями із протоколу огляду місця події - дорожньо-транспортної пригоди від 06 серпня 2017 року, схеми та фототаблиць до протоколу, підтверджується, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є нерегульоване перехрестя головної вулиці Миру та другорядної вулиці Чайковсього в м. Старокостянтинів. На місці пригоди виявлено автобус БАЗ-А081.11, державний номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикл КМЗ «Дніпро-11», без державних номерних знаків, які постановою слідчого від 16.08.2017 року визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Автобус знаходився на дорозі вулиці Чайковського в більшій мірі на розмітці «Зебра». Переднє праве колесо знаходилось на початку лінії розмітки, а заднє ліве колесо - перед лінією даної розмітки. Автобус розташований на відстані 6,2 м від лівого краю дороги вулиці Чайковського і 16,8 м від лівого краю огородженої клумби бордюрними каменями, на якій розміщена вивіска з цінами на пальне АЗС «Маркет». Відстань від осі заднього лівого колеса до лівого краю дороги вулиці Чайковського становить 6,2 м.

У автобуса наявні механічні пошкодження, які локалізовані в його задній правій частині, а саме: розбите скло задніх дверей, пошкоджений дверний пройом задніх дверей в нижній лівій частині, пошкоджений задній бампер в правій частині. В нижній лівій боковій частинах задньої дверки, на ущільнювачі передньої стійки дверного пройому, поверхня має ознаки слідів тертя. Окрім того, права задня частина бампера відійшла назад і на боковій поверхні з правого боку також наявні сліди потертостей. Разом з тим, на боковій частині шини заднього правого колеса наявні сліди потертостей.
Отже, з наведеного вбачається, що концентрація пошкоджень на автобусі БАЗ-А081.11, державний номерний знак НОМЕР_1 , зосереджена у районі ущільнювача передньої стійки дверного пройому задніх дверей. А тому, саме у цій ділянці даного транспортного засобу були прикладені деформуючі зусилля на момент первинного контакту автобуса та мотоцикла.

Мотоцикл Дніпро знаходився на правій смузі руху в напрямку огляду, на лівому боці, перпендикулярно проїзної частини, переднім колесом направлений до розташування АЗС «Маркет». Відстань від безномерної електроопори, яка розташована на лівому узбіччі, до осі заднього колеса становить 2,3 м. Відстань від лівого краю проїзної частини вул. І.Франка до осі заднього колеса становить 6,1 м.
У мотоцикла наявні механічні пошкодження, які локалізовані в його правій боковій частині. Зокрема, з правого боку на мотоциклі відсутній блок циліндра, на поверхні труби для відходу газів, яка виходить із циліндра з правого боку, наявні нашарування фарби білого кольору. Окрім того, на правій боковій частині заднього крила, в ділянці розташування заднього стопа, наявні сліди нашарування тертя чорного кольору, схожі на такі, що залишаються від контактування із гумою коліс.
З урахуванням локалізації механічних пошкоджень мотоцикла, вбачається, що на момент зіткнення мотоцикл контактував із автобусом правою його частиною.

Сліди тертя на вказаних транспортних засобах свідчать про те, що між такими відбулось ковзне зіткнення.

На відстані 3,9 м від задньої частини автобуса БАЗ-А081.11, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також на відстані 13,6 м. від лівого краю клумби з вивіскою АЗС починається ділянка осипу уламків дрібних частин та скла шириною 2,2 м та довжиною 11,55 м. і знаходиться приблизно на рівні краю лівого краю дороги вулиці І. Франко. Всередині вказаної ділянки осипу на відстані 2,15 м від її початку, розташовано ближче до лівої сторони вулиці І. Франка, зафіксовано ділянку концентрованого осипу даних уламків, яка має довжину 2,15 м та ширину 1,45 м. Далі за ділянкою осипу уламків розташовані сліди пошкодженого дорожнього покриття, які ведуть до місця розташування мотоцикла КМЗ «Дніпро-11», без державних номерних знаків.

Отже, задня частина автобуса БАЗ р.н. НОМЕР_1 знаходилась у межах проїзної частини вул. Чайковського на відстані 6,05 м (3,9 м + 2,15 м) від початку ділянки концентрованого осипу уламків дрібних частин, в тому числі скла, яка розташовувалась на лівій частині вулиці І.Франка, тобто на смузі руху мотоцикліста.

Разом з тим, в ході огляду місця події виявлено труп особи чоловічої статі (Т. 2, а.п. 9-26).

Даними висновків судово-медичної експертизи № 57 від 25.09.2017 р. та додаткової судово-медичної експертизи № 2 від 08.11.2017 р. підтверджується, що смерть ОСОБА_14 настала в результаті внутрішньо-черепної травми, яка виразилась переломом склепіння та основи черепа.
Під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_14 виявлено тяжкі тілесні ушкодження.
Зокрема, у вигляді внутрішньо черепної травми: вдавленого багатоуламкового перелому склепіння черепа у потиличній ділянці посередині дещо зліва з переходом на ліву тім`яну ділянку з центром перелому в потиличній ділянці посередині, від обох зовнішніх країв вдавленого перелому відходять лінійні переломи, які проходять через середню черепну ямку, де з`єднується між собою, субарахноїдальний крововилив по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочка, крововиливи під м`які тканини голови в тім`яній ділянці голови справа та в лівій тім`яній ділянці з переходом на потиличну ділянку; закритої травми грудної клітки, прямого перелому тіла грудини в верхній третині між 2 і 3 ребрами, прямих переломів 2-5 ребер зліва по середньо-ключичній лінії з розходженням уламків, непрямих переломів 2, 3 ребер справа по середньо-ключичній лінії, пошкодження по передній поверхні верхньої до лівої легені, гемоторакс, відкритого гвинтоподібного перелому правої стегнової кістки в нижні третині, відкритого гвинтоподібного перелому кісток лівої гомілки: великогомілкової кістки у межі між верхньої та середньої третинами, малогомілкової кістки - на межі середньої та нижньої третини, забійно-рвані рани по передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, по передній поверхні лівої гомілки в верхній третині, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути майже одночасно, незадовго до настання смерті, від дії-удару, тертя твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини автобуса, мотоцикла, тверде покриття дороги, що могло мати місце при ДТП, де ОСОБА_14 міг знаходитись в якості водія мотоцикла, а саме при ударі виступаючими частинами мотоцикла, викиданням тіла з мотоцикла, ударом об автобус, тверде покриття дороги (Т. 2, а.п. 33-35 та а.п. 39-42).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 1133 від 29.10.2017р., підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 3-ї п`ясної кістки правої кисті з незначним зміщенням уламків, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я та могли виникнути під час ДТП під час зіткнення з автобусом, де потерпілий міг знаходитись в якості пасажира мотоцикла (Т. 2, а.п. 43-44).

Відомостями із висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 401 А від 13.11.2017р. підтверджується, що водій автобуса БАЗ-A081.11, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 10.1, 10.4, 11.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.
Водій мотоцикла КМЗ Дніпро-11 ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до технічних вимог пп. 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
Можливість уникнення даної ДТП з боку водія автобуса БАЗ-А081.11 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору забезпечувалась виконанням ним вимог пп. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.
Водій мотоцикла КМЗ Дніпро-11 ОСОБА_14 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автобусом БАЗ-А081.11 р.н. НОМЕР_1 , шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому небезпеки для руху.
З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП є дії водія автобуса БАЗ-А081.11 р.н. НОМЕР_1 , пов`язані із зміною напрямку руху керованого ним транспортного засобу та створенням водієві мотоцикла «КМЗ Дніпро-11» ОСОБА_14 небезпеки для руху, за таких обставин, при яких останній, виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення (Т. 2, а.с. 46-49).
Вказаний висновок судової інженерно-транспортної експертизи узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_10 в тій частині, що причиною виникнення даної ДТП є дії ОСОБА_7 - водія автобуса БАЗ-А081.11 р.н. НОМЕР_1 , пов`язані із зміною напрямку руху керованого ним транспортного засобу та створенням водієві мотоцикла «КМЗ Дніпро-11» небезпеки для руху.

Даними висновку судової транспорто - трасологічної експертизи № 392 А від 27.09.2017 р. підтверджується, що зіткнення між автобусом БАЗ, р.н. НОМЕР_1 , та мотоциклом Дніпро могло відбутись в районі локалізації та концентрації осипу їх дрібних уламків та частин, в тому числі скла, перед початком розташування подряпин дорожнього покриття, що ведуть до кінцевого розташування мотоцикла Дніпро-11.
В момент первинного контакту мотоцикл Дніпро правою ручкою руля міг контактувати з правою задньою бічною частиною автобуса БАЗ р.н. НОМЕР_1 в районі розташування ущільнювача передньої стійки дверного пройому задніх дверей автобуса.
Разом з тим, із висновку (дослідницької частини) вбачається, що між мотоциклом та автобусом відбулось зустрічне ковзне, з переходом на блокуюче (для мотоцикла) зіткнення (Т. 2, а.с. 55-65).

Наведені суб`єктивні та об`єктивні докази узгоджуються із даними комплексної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 19375/19376/21-52 від 17.12.2021 року, яка була проведена в апеляційному суді за клопотанням захисника обвинуваченого.
З таких вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автобуса ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.4, 16.13 ПДР України. Останній мав технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.3 ПДР.
Зіткнення мотоцикла з автобусом було здійснено на стороні руху проїзної частини вул. І. Франка в напрямку вул. Софіївської в районі локалізації та концентрації осипу дрібних уламків та частин, в тому числі скла на ділянці, що передує розташуванню подряпин дорожнього покриття (Т. 4, а.с. 89-97).

Отже з наведених доказів вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулось в районі концентрації осипу дрібних уламків та частин, в тому числі скла, тобто на смузі руху мотоцикліста. Деформуючі зусилля на момент первинного контакту автобуса та мотоцикла зосереджені у районі ущільнювача передньої стійки дверного пройому задніх дверей автобуса. При цьому зіткнення транспортних засобів було зустрічне ковзне.
З урахуванням вказаного, на момент зіткнення автобус перебував на смузі руху мотоцикла. Автобус же створив небезпеку для його руху, фактично перегородивши для нього смугу руху, що і стало причиною дорожньо -транспортної пригоди.

Апеляційним судом встановлено, що наведені докази є належними та допустимими, взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню. Ними встановлено особу винного, подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України.
Отже, доводи сторони захисту про наявність істотних супересностей у наведених доказах є необгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи, досліджений в судовому засіданні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до правильного висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_7 , який допустив порушення вимог пунктів 10.1, 10.4, 16.13 Правил дорожнього руху. Вищевказані порушення вимог Правил, допущені ОСОБА_7 , знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками загибеллю ОСОБА_14 та отриманням ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Суд правильно кваліфікував діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.
З таким висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Доводи сторони захисту про те, що суд необгрунтовано призначив судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт не відповідав п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, тому такий підлягав поверненню прокурору, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.
Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК визначено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту, складеного щодо ОСОБА_7 , у такому зазначено всі необхідні відомості, в тому числі викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому розкрито зміст пунктів Правил дорожнього руху, порушення яких ставилось у вину ОСОБА_7 , а саме: п.п. 10.1, 10.4 та 16.13 ПДР.

Зазначено, що згідно з п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до п. 10.4 Правил дорожнього руху перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху у цьому напрямку.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Згідно з п. 16.13 Правил дорожнього руху перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 , рухаючись за кермом автобуса марки БАЗ-А081.11, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2,3 б, 10.1, 10.4, 16.3 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху допустив неуважність при керуванні транспортним засобом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та при проїзді нерегульованого перехрестя вулиці Миру з вулицею Чайковського виконав поворот ліворуч на другорядну вулицю Чайковського, при цьому не дав дорогу та допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом, який рухався по головній дорозі, а саме мотоциклом КМЗ «Дніпро - 11».

Отже, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідав вимогам п. 5 с. 2 ст. 291 КПК України.

Вказане встановлено і в ухвалі Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.10.2018 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено до розгляду (Т. 1, а.с. 149). Під час підготовчого судового засідання у місцевому суді обвинувачений та його захисник не заперечили проти призначення справи до судового розгляду, клопотань про повернення обвинувального акту прокурору не заявляли, що підтверджується даними технічного запису судового засідання від 20.03.2018 року.

Оскільки обвинувальний акт відповідав вимогам КПК України, в тому числі п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, підстави для повернення такого прокурору були відсутні, тому суд обгрунтовано призначив судовий розгляд даного кримінального провадження.

Що стосується перевірки у підготовчому судовому засіданні відповідності фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, викладених в обвинувальному акті, дійсним обставинам справи, як про це зазначає обвинувачений, то згідно ст. 315 КПК України, вказане не входить до переліку питань, які суд має вирішувати у підготовчому судовому засіданні.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що право ОСОБА_7 на захист та справедливий судовий розгляд не порушено.

Твердження ОСОБА_7 про те, що зіткнення мотоцикла та автобуса відбулося в місці кінцевого розташування автобуса, при цьому на момент вчинення ДТП він завершив маневр повороту, автобус покинув смугу руху мотоцикліста та рухався прямолінійно, на момент зіткнення автобус перебував у нерухомому стані, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
Відомостями із висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 392 А від 27.09.2017 р. підтверджується, що між транспортними засобами БАЗ р.н. НОМЕР_1 та Дніпро відбулось зустрічне ковзне, з переходом в блокуюче зіткнення, під час якого в момент первинного контакту мотоцикл «Дніпро» правою ручкою міг контактувати з правою бічною частиною автобуса в районі розташування ущільнювача передньої стійки дверного пройому задніх дверей з подальшим переміщенням в напрямку задньої частини транспортного засобу.
В судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_21 , роз`яснюючи свій висновок № 392 А, показав, що зіткнення транспортних засобів відбулось саме в районі осипу скла, а не в місці кінцевого розташування автобуса БАЗ А.081.11, д.н.з. НОМЕР_1 , тобто виключив, що місцем розташування автобуса після дорожньо транспортної пригоди і є місце зіткнення транспортних засобів. Крім того, пояснив, що дане зіткнення однозначно не було поперечним.
Отже, зіткнення автобуса та мотоцикла відбулось на смузі руху мотоцикла ще до того як автобус завершив маневр повороту ліворуч і з`їхав з місця дорожньо транспортної пригоди.

Даними цього ж висновку підтверджується, що відповідно до слідової інформації, залишеної після ДТП, показання ОСОБА_7 (водія автобуса БАЗ р.н. НОМЕР_1 ) про те, що зіткнення мотоцикла марки «Дніпро» і керованого ним автобуса марки «БАЗ» відбулось в місці кінцевого розташування автобуса, не можуть вважатися технічно спроможними (Т. 2, а.с. 55-65).
Даними іншого документу - комплексної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 19375/19376/21-52 від 17.12.2021 року підтверджується, що показання водія ОСОБА_7 в тій частині, що на момент зіткнення транспортних засобів автобус стояв, тобто перебував у нерухомому стані, не можуть вважатись спроможними з технічної точки зору.

З урахуванням наведеного, твердження ОСОБА_22 про те, що зіткнення мотоцикла та автобуса відбулось в місці кінцевого розташування автобуса, при цьому на момент зіткнення автобус покинув смугу руху мотоцикла та перебував на вул. Чайковського (тобто перпендикулярно) у нерухомому стані, є такими, що не відповідають фактичним обставинам події.

Посилання на те, що у вину ОСОБА_7 не могло ставитись порушення ним вимог п.п. 10.1, 10.4 та 16.13 ПДР, оскільки такі регламентують дії водіїв виключно перед виконанням відповідного маневру, а не після його закінчення, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.
Як вбачається із досліджених судом доказів, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автобусом БАЗ-A081.11, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по головній вулиці І.Франка, здійснював поворот ліворуч на другорядну вулицю Чайковського. Зіткнення автобуса та мотоцикла відбулося на стороні руху проїзної частини вул. І.Франка, тобто на смузі руху мотоцикліста.

Тому ОСОБА_7 , керуючи автобусом БАЗ-A081.11 р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Миру в напрямку до вул. І. Франка, зобов`язаний був перед виконанням маневру, а саме зміною напрямку руху, проявити уважність при керуванні транспортним засобом, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема мотоциклісту, при проїзді нерегульованого перехрестя вулиці Миру з вулицею Чайковського, при виконанні повороту ліворуч на другорядну вулицю Чайковського надати дорогу мотоциклу КМЗ «Дніпро - 11», який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку. Однак, останній вказаних вимог не дотримався, у зв`язку з чим допустив зіткнення транспортних засобів.

Отже йому правильно інкриміновано порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 та 16.13 ПДР, які регламентують дії водіїв саме перед виконанням відповідного маневру.

Твердження сторони захисту про те, що абз. 2 п. 10.4 Правил дорожнього руху стосується лише повороту ліворуч поза перехрестям, тому таке не могло ставитись у вину ОСОБА_7 , апеляційний суд до уваги не бере, оскільки законодавець у вказаній нормі визначив альтернативу, зазначивши «водій, що виконує поворот ліворуч» або «водій, що виконує розворот поза перехрестям».

У даному випадку водій ОСОБА_7 виконував поворот ліворуч, тому йому правильно інкриміновано порушення п. 10.4 ПДР .

Посилання на те, що під час огляду місця події огляд трупа проводився без обов`язкової участі судово медичного експерта, що є істотним порушенням вимог ч. ч. 1, 2 ст. 238 КПК України, тому протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 16.08.2017 року є недопустимим доказом, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 238 КПК України огляд трупа слідчим, прокурором проводиться за обов`язкової участі судово медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. Огляд трупа може здійснюватись одночасно з оглядом місця події.
Так, у вказаному протоколі в графі «відомості про труп» зазначено: труп особи чоловічої статі знаходиться на відстані 4,8 м. від лівого краю клумби з вивіскою АЗС та на відстані 5,1 м від розташування осі переднього колеса мотоцикла. Труп лежав більшості на животі, в більшій мірі на лівому боці. Ліва рука витягнута перед тулубом, права рука лежить на дорозі під тулубом права нога знаходиться попереду тулуба, зігнута в коліні, ліва нога також зігнута, направлена до шини.

З наведеного вбачається, що огляд трупа на місці події не проводився, а лише описувалось місце його розташування, тому підстав для залучення лікаря чи судово медичного експерта не було.

Отже, порушень під час складання протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 16.08.2017 року апеляційним судом не встановлено, тому такий є допустимим доказом.

Що стосується висновку судово гістологічної експертизи трупа ОСОБА_14 № 1354 від 20.09.2017 року, то апеляційний суд вважає слушними доводи обвинуваченого про недопустимість зазначеного доказу з наступних підстав.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 79 КПК України експерт не має права брати участі в кримінальному провадженні та відводиться за підставами, передбаченими частиною першою статті 77 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 КПК України, прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача.
Як встановлено апеляційним судом, старшим групи слідчих у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 був старший слідчого відділу СУ ГУНП в Хмельницькій області майор поліції ОСОБА_23 , що підтверджується даними постанови заступника начальника начальника слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області від 16.08.2017 року (Т. 2, а.с. 8).
Висновок судово гістологічної експертизи трупа ОСОБА_14 № 1354 від 20.09.2017 року складений судово медичним експертом ОСОБА_24 , яка є дружиною слідчого ОСОБА_23 , що підтверджується даними її повідомлення від 17.11.2020 року (Т. 3, а.с. 171).
Отже, експерт ОСОБА_24 підлягала відводу у даному кримінальному провадженні, чого зроблено не було.
З урахуванням наведеного, висновок судово гістологічної експертизи трупа ОСОБА_14 № 1354 від 20.09.2017 року отриманий з порушенням вимог закону, а тому є недопустимим доказом у справі.

Разом з тим, визнання зазначеної експертизи недопустимим доказом жодним чином не впливає на допустимість загальних експертиз щодо причин смерті ОСОБА_14 : висновків судово медичної експертизи № 57 від 25.09.2017 року та додаткової судово медичної експертизи № 2 від 08.11.2017 року, виходячи з наступного.
Відповідно до загальних положень Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної гістології бюро судово-медичної експертизи № 6, затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 року та затверджених Мінюстом 26.07.1995 року за № 250/786, зокрема п. 2.1., гістологічна експертиза проводиться з метою дослідження тканин організму людини щодо їх кровонаповнення, вивченні стану судин, їх морфологічних змін, ураження тканин мозку, легень , обсяг крововиливів, некрозів, тощо.

Як вбачається з висновку гістологічної експертизи № 1354 від 20.09.2017 року на її дослідження були надані шматочки внутрішніх органів ОСОБА_14 після розтину тіла, тобто після його смерті. Відповідно до даних висновку були здійснені мікроскопічні дослідження фрагментів головного мозку, міокарду, легенів, печінки, нирок та зроблені висновки, що вони мають нерівномірне кровонаповнення, набряки, крововиливи, дистрофію та дискомплектацію.

Відповідно до висновків судово медичної експертизи № 57 від 25.09.2017 року та додаткової судово медичної експертизи № 2 від 08.11.2017 року смерть ОСОБА_14 настала в результаті отримання великої кількості тілесних ушкоджень: внутрішньо-черепної травми, закритої травми грудної клітки, прямого перелому тіла, прямих та непрямих переломів ребер, пошкодження легень, гематориксу, відкритого гвинтоподібного перелому правої стегнової кістки переломів ребер тощо, тобто від великої кількості різних тяжких тілесних ушкоджень, які виникнули майже одночасно від дії удару, тертя тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, викиданням тіла з мотоцикла, ударом об автобус, відкиданням, падінням та ударом об тверде покриття дороги.
Висновки ж судово-гістологічної експертизи є лише даними додаткових методів дослідження і не вплинули на законність вищевказаних експертиз щодо причин смерті ОСОБА_14 та механізму їх отримання.

Доводи сторони захисту про те, що висновок судової транспортно трасологічної експертизи № 392 А від 27.09.2017 року є недопустимим доказом, оскільки огляд автобуса БАЗ-А081.11, р.н. НОМЕР_1 , та мотоцикла КМЗ Дніпро-11 проводився без дозволу слідчого судді на проникнення, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.
Як вбачається із висновку судової транспортно - трасологічної експертизи № 392 А від 27.09.2017 року, експертом ОСОБА_21 проводився лише візуальний огляд пошкоджень вищевказаних транспортних засобів, які знаходилися на території Старокостянтинівського відділу поліції.

Наведений висновок не містить жодних вказівок про здійснення проникнення до автомобіля чи вилучення з нього будь-яких речей, а відтак такий огляд транспортних засобів не потребує попередньої або подальшої легалізації слідчим суддею.

Отже, при проведенні огляду транспортних засобів експерт порушень не допустив.

Що стосується того, що вказаний висновок в запитанні № 1, а саме щодо місця зіткнення, є неконкретним, то слід зазначити, що експерт дійсно не зміг визначити точне місце зіткнення автобуса БАЗ-А081.11, р.н. НОМЕР_1 , та мотоцикла КМЗ Дніпро-11 та їх розташування відносно елементів проїзної частини в момент дорожньо транспортної пригоди.

Натомість, у цьому ж висновку він вказав, що зіткнення між автобусом БАЗ р.н. НОМЕР_1 та мотоциклом Дніпро могло відбутись в районі локалізації та концентрації осипу їх дрібних уламків та частин, в тому числі скла, перед початком розташування подряпин дорожнього покриття, що ведуть до кінцевого розташування мотоцикла Дніпро-11.
Вказане узгоджується із даними висновку комплексної транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 19375/19376/21-52 від 17.12.2021 року, проведеної в апеляційному суді.

Твердження про те, що експертом не було вирішено питання про взаємне розташування автобуса та мотоцикла в момент первинного контактування між ними є безпідставним, оскільки експерт у своєму висновку № 392 А від 27.09.2017 року чітко вказав, що в момент первинного контакту мотоцикл Дніпро правою ручкою руля міг контактувати з правою задньою бічною частиною автобуса БАЗ р.н. НОМЕР_1 в районі розташування ущільнювача передньої стійки дверного пройому задніх дверей автобуса.

Посилання сторони захисту на те, що речові докази автобус та мотоцикл не були оглянуті судом першої інстанції безпосередньо в порядку ст. 357 КПК України та не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, що тягне за собою недопустимість висновку судової транспортно трасологічної експертизи № 392 А від 27.09.2017 року, на увагу суду не заслуговує.
Так, постановою старшого слідчого від 16.08.2017 року автобус марки «БАЗ А081.11», д.н.з. НОМЕР_1 , та мотоцикл КМЗ «Дніпро-11» визнано речовими доказами та передано на відповідне зберігання до Строкостянтинівського ВП.

Сторона захисту не ставила під сумнів наявність вказаних транспортних засобів.

Логічним та очевидним є факт неможливості доставки автобуса та мотоцикла у судове засідання для безпосереднього його дослідження судом.

Натомість, місцевим судом було досліджено: протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 16.08.2017 року та фототаблиці, з яких вбачається положення транспортних засобів на місці пригоди та їх механічні пошкодження; висновки інженерно-транспортної експертизи № 401 А, судової транспортно трасологічної експертизи № 392 А щодо обставин дорожньо транспортної пригоди та механізму зіткнення автобуса та мотоцикла, судової інженерно транспортнних експертиз № 402 А щодо технічного стану мотоцикла КМЗ «Дніпро-11».

Разом з тим, наведені вище докази зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, з якими обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ознайомились в повному обсязі, що підтверджується відомостями з їх розписки (Т. 1, а.с. 11, 12). Такі були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, що підтверджується даними протоколу про надання доступу до матеріалів від 11.01.2018 року, підписаного ОСОБА_7 та його захисником (Т. 3, а.с. 197).

Відомостей про те, що сторона захисту зверталасть до суду із відповідним клопотанням про огляд транспортних засобів за їх місцем знаходженням матеріали справи не містять.

Отже, об`єктивна неможливість огляду речових доказів у судовому засіданні у цій справі компенсована іншими належними та допустимими доказами, які були відкриті строні захисту та безпосередньо досліджені судом.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року провадження № 13-43кс19 (справа № 640/6847/15-к).

А тому, ненадання автобуса та мотоцикла для огляду стороні захисту та суду не призвело до суттєвих порушень, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість рішення суду.

З урахуванням наведеного, підстави визнавати висновок експерта № 392 А з причин безпосереднього недослідження судом транспортних засобів та невідкриття таких у порядку ст. 290 КПК - відсутні.

Доводи про те, що висновок судово медичної експертизи № 1133 від 20.10.2017 року є недопустимим доказом, оскільки медичні документи та рентгенівські знімки ОСОБА_10 , за якими проведено судово медичну експертизу, в матеріалах справи відсутні, такі отримані без дозволу слідчого судді та не були відкриті стороні захисту, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.
Так, відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

У судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що при проведенні судово медичної експертизи № 1133 від 20.10.2017 року його права та свободи порушені не були. Він добровільно надавав медичну картку та рентгенівські знімки. Отже, необхідності в отриманні дозволу слідчого судді на доступ до вказаних документів не було.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ознайомились висновком експерта № 1133 від 20.10.2017 року щодо тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , що підтверджується відомостями із їх розписок. Будь-яких клопотань про додаткове ознайомлення з медичною документацією ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.

Отже, сторона захисту, в свою чергу не використала свого права на ознайомлення з такими матеріалами за її клопотанням.

За вказаних обставин, підстав для визнання зазначеного висновку експерта № 1133 від 20.10.2017 року недопустимим доказом не вбачається.

Твердження про те, що висновки додаткових судово медичних експертиз № 2 від 08.11.2017 року та № 1133 від 29.10.2017 року містять істотні суперечності щодо місця перебування ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на мотоциклі під час зіткнення, тому такі висновки не можуть бути враховані судом, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки місце перебування кожного з них на мотоциклі жодним чином не вплинуло на причини отримання ними тілесних ушкоджень внаслідок порушення ПДР обвинуваченим та правильності кваліфікації його дій.
Крім того, експерт вказав лише ймовірність місць перебування ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на мотоциклі під час зіткнення, що для суду не мало наперед встановленої сили (Т. 2, а.с. 39-44).

Посилання сторони захисту на неналежність та недопустимість висновку інженерно транспортної експертизи № 401 від 13.11.2017 року, оскільки такий грунтується на дослідженні експертом недостовірних відомостей щодо механізму виникнення та розвитку даної події, зокрема: щодо швидкості мотоцикла, моменту виникнення небезпеки, місця зіткнення; крім того, експерт досліджував обставини, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема щодо водія мотоцикла, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.
Як вбачається із висновку інженерно транспортної експертизи № 401 від 13.11.2017 року, такий складений експетром ОСОБА_25 на підставі постанови старшого слідчого про призначення судової інженерно транспортної експертизи обставин та механізму ДТП від 13.09.2017 року. При цьому експерту для ознайомлення надавались матеріали даного кримінального провадження.
У вихідних даних постанови вказано, що дорожньо транспортна пригода сталась у м. Старокостянтинів на перехресті головної дороги вулиці І.Франко та другорядної вулиці Чайковського.
Зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що водій мотоцикла ОСОБА_14 рухався по головній дорозі зі швидкістю приблизно 60 км/год, але не більше.
Експерт ОСОБА_25 роз`яснюючи свій висновок № 401 А в апеляційному суді вказав, що не може стверджувати, що швидкість мотоцикла була більшою, ніж 60 км/год.
Потерпілий ОСОБА_10 , який знаходився на мотоциклі під час ДТП, в апеляційному суді повідомляв, що мотоцикл рухався зі швидкістю приблизно 45-55 км/год.
Отже, експертом правильно враховано, що швидкість мотоцикла на момент ДТП становила не більше 60 км/год.
Що стосується відстані, на якій виникла небезпека для руху мототоцикла, то у вихідних даних постанови зазначено, що така небезпека виникла з моменту зміни напрямку руху зустрічного автобуса БАЗ-А081.11, р.н. НОМЕР_1 , праворуч, відносно напрямку руху мотоцикла, з виїздом на смугу руху останнього, коли відстань між їх передніми частинами становила 20-25 м.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_10 підтвердив зазначену відстань.
Отже, експертом правильно врахована відстань виникнення небезпеки для руху водію мотоцикла - 20-25 м.
Що стосується того, що експерт досліджував дії водія мотоцикла ОСОБА_14 , що не відповідає фактичним обставинам справи, то слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_25 пояснив, що на результат висновку експерта щодо механізму виникнення дорожньо транспортної пригоди не вплинуло хто був за кермом даного мотоцикла.
За таких обставин висновку інженерно транспортної експертизи № 401 від 13.11.2017 року є належним та допустимим доказом.

Посилання на істотні порушення, допущені під час розгляду справи, зокрема, проведення її розгляду за участю неуповноваженого прокурора ОСОБА_15 , не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.
Так, під час розгляду даного кримінального провадження у судовому засіданні місцевого суду лише 03.12.2018 року був присутній прокурор ОСОБА_15 , який відповідно до постанови про призначення групи прокурорів від 16.08.2017 року, не входить до такої групи. Однак, вказаного дня розгляд справи не відбувся, оскільки судове засідання було відкладено за клопотанням захисника, що підтверджується даними журналу судового засідання (Т. 1, а.с. 186).

Натомість, всі інші судові засідання, під час яких проводився розгляд справи по суті, проведено за участі уповноваженого прокурора ОСОБА_26 , який відповідно до постанови призначення групи прокурорів від 16.08.2017 року є старшим групи (Т. 2, а.с. 6-7).

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд обгрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке хоч і є необережним, але тяжким; особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий; відсутність обставин, що обтяжують його покарання; думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити йому найсуворіше покарання, пов`язане лише з реальним позбавлення волі; думку потерпілого ОСОБА_10 , який при призначенні покарання поклався на думку суду.

Також, правильно враховано факт грубого порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, наслідком яких є заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 та заподіяння потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, відсутність будь-яких мотивів для допущення таких неправомірних дій.

Разом з тим, визначаючи щире каяття ОСОБА_7 як обставину, яка пом`якшує його покарання, суд допустився помилки, на яку слушно звернув увагу представник потерпілої у своїй апеляційній скарзі.

Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, суд керується як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції та в апеляційному суді вину у порушенні Правил дорожнього руху України не визнав.
Оскільки обвинувачений не погодився з усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, викладав свою версію подій, не висловлював іншим чином жаль з приводу вчиненого, тощо, тому ознаки щирого каяття відсутні.
За таких обставин у місцевого суду не було підстав для визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує обвинуваченому покарання.
Разом з тим, вказане не вплинуло на правильність виду та розміру визначених покарань обвинуваченому, які, з урахуванням наведеного, місцевий суд призначив у межах санкції статті у виді реального його відбуття. При цьому, місцевий суд правильно застосовував до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, оскільки саме через грубе порушення ним Правил дорожнього руху сталось інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання (як основне, так і додаткове), є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчиненням ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 максимальної міри покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Посилання представника потерпілої на наявність такої обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини як створення небезпеки отримання тілесних ушкоджень пасажирам громадського транспорту, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки перелік обставин, які обтяжують покарання, наведений в ч. 1 ст. 67 КК України, є вичерпним. Наведена представником потерпілої обставина до вказаного переліку не входить.

Згідно п. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують обставини, не зазначенні в частині 1 ст. 67 КК України.

Крім того, така обставина не була встановлена під час досудового розслідування та судового слідства, не зазначена така і в обвинувальному акті.

Отже, суд обґрунтовано не врахував дану обставину як обтяжуючу.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2