Дата документу Справа № 335/3706/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/3706/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_6
Провадж. №11-кп/807/1004/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_7
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_9., ОСОБА_8.

при секретарі ОСОБА_10.,

за участю:

прокурора ОСОБА_11.,

адвоката ОСОБА_12.,

розглянула 13 червня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12. на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 7,13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 307 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

25.04.2022 р. прокурором до суду подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , який закінчується 12.05.2022 р. терміном на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів,у складі злочинної організації,так і ризики,що обвинувачений,перебуваючи на волі,отримає можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків, існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали,тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 строком до 25 червня 2022 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12., не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним і таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, суд послався на обґрунтованість підозри, проте підозра не може бути самостійною підставою для продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 і це питання має вирішуватися при застосуванні запобіжного заходу.

На думку апелянта, прокурор не довів існування ризиків, що ОСОБА_1 має можливість незаконно впливати на свідків, потерпілих, безперешкодно залишити територію України, переховуватись від суду, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, документально не підтверджено. Звертає вагу, що ОСОБА_1 ніколи не переховувався від суду та органів досудового розслідування, не перетинав державного кордону України, не впливав на учасників кримінального провадження, не погрожував їм, мешкав у м. Києві, де 16.02.2020р. його і було незаконно затримано.

Сторона захисту вказує, що обвинувальний акт не відповідає нормам КПК України, а отже неконкретне обвинувачення, призвело до порушення прав ОСОБА_1 на захист та позбавило суд можливості роз`яснити йому суть обвинувачення, що гарантує право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення злочину та залежно від цього обрати певну лінію захисту.

Крім того, заявлені ОСОБА_1 відводи захисникам за призначенням, є його правом та не може бути розцінено судом як зловживання таким правом.

Посилаючись на рішення Європейського суду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, змінити ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки з повним текстом судового рішення захисник ознайомився лише 3 травня 2022 р. в приміщенні суду коли отримав ухвалу суду.

Обвинуваченого ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги шляхом направлення відповідного повідомлення на офіційну електронну адресу ДУ "Дніпровська установа виконання покарань № 4" та запропоновано провести розгляд справи в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконфереції. Отже, апеляційний суд надав можливість обвинуваченому ОСОБА_5 прийняти участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції, від якої він відмовився та надав заяву про особисту участь у судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 336 КПК України умови воєнного стану є виключенням для присутності обвинуваченого у залі судового засідання. Вказані положення надають суду можливість проводити судовий розгляд в режимі відеоконференції, що і було запропоновано обвинуваченому, однак від такої форми участі останній відмовився.

Судова колегія, з огляду на особливості правового режиму воєнного стану в Україні, вважає дані підстави виключними та вони перевалюють над правом особистої участі обвинуваченого у розгляді справи, тому вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України. При цьому, слід відмітити, що в апеляційній скарзі питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого захисником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, судова колегія, знаходячи поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважає необхідним поновити цей строк.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим.

Перевіряючи заявлені стороною захисту доводи, що підозра не може бути самостійною підставою для продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК апеляційний суд виходить із наступного.

Так, питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого було вирішене на стадії судового провадження. Тобто стадія вирішення даного питання унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну підозрі висунуте обвинувачення, яке і є предметом розгляду суду першої інстанції.

При цьому, звертає на себе увагу і те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обґрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані.

Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому та кількості епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Висунуте ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, та очікуване покарання у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, надають можливість припускати небезпідставне існування ризику спроб переховування обвинуваченого від суду, зокрема внаслідок тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_1 , що поряд із тривалим перебуванням обвинуваченого у розшуку має свій раціональний зміст.

Наведені обставини дозволяють спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності негативну поведінку особи, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду. І такий ризик поглиблюється зафіксованими даними про перебування обвинуваченого у розшуку.

Отже, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи апелянта про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, відомості щодо переховування, на що послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України стосовно незаконного впливу на потерпілих, з огляду на сприйняття місцевим судом показів деяких потерпілих, також не можна вважати вочевидь необґрунтованим.

Наразі судовий розгляд провадження ще триває, не всі потерпілі допитані, що додатково засвідчує продовження існування заявленого ризику, що може перешкодити кримінальному провадженню і вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих діянь.

Судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Посилання автора апеляції щодо відсутності ризику вчинення нового злочину слід відхилити, оскільки заявлений ризик місцевим судом встановлений не був.

Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі , проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Порушене в апеляційній скарзі питання про неконкретність висунутого обвинувачення, з урахуванням розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносноОСОБА_1 по суті висунутого обвинувачення, не є предметом розгляду питання щодо доцільності продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Доводи апелянта стосовно права обвинуваченого на заяви про відвід вочевидь є беззаперечними. При цьому посилання в оскаржуваному рішенні на заявлені обвинуваченим під час судового розгляду кримінального провадження відводи певним захисникам мали місце в контексті відповіді на доводи сторони захисту та причин тривалості судового розгляду. Однак такі аргументи апелянта не впливають на суть прийнятого рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити адвокату ОСОБА_12. строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2022 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12. залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 до 25 червня 2022 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_8