УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Головуючий у суді присяжних Хортицького районного суду м. Запоріжжя суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 05.10.2014р. за №0004419, яке розглядається судом присяжних Хортицького районного суду м. Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які раніше були встановлені судом, оскільки, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який до затримання не працював, не мав місця мешкання та займався злочинною діяльністю, вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечує, просить обрати йому більш м`який запобіжний захід, посилаючись на те, що він вже тривалий час тримається під вартою, є інвалідом 3 групи, а ризики, на які посилається прокурор наразі втратили своє існування.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечує, просить у клопотанні прокурора відмовити, обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який належним чином забезпечить його процесуальну поведінку.

Вирішуючи питання щодо продовження ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку учасників розгляду, суд приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Частина 5 ст. 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61). У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу, суд виходить із того, що ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи, під вартою утримується з 20 травня 2016 року, прокурором не в повному обсязі доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику у виглядів впливу на потерпілих та свідків а тому вважає, що в умовах воєнного часу до нього можливо застосувати більш м`який запобіжних захід, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання. Застосування запобіжних заходів у вигляді застави та домашнього арешту відносно ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній власних доходів не має, мешкає на території, на якій наразі ведуться бойові дії у зв`язку з російською агресією.

Таким чином, суд приходить до висновку , що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відмовити, обравши ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 діб.

Керуючись ст.ст.177,179,331 КПК України,

УХВАЛИВ:

У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 відмовити.

Обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання строком до 28 серпня 2022 року, звільнивши останнього з під варти з установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту м.Запоріжжя без дозволу суду, повідомляти суд про обране місце мешкання та зміну місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» - для виконання; прокурору, захиснику та обвинуваченому вручити для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів до Запорізького апеляційного суду.

Головуючий суддя : ОСОБА_1