Справа № 4806/1128/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали провадження 11-0/4806/1/20 за завою засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002 за нововиявленими обставинами.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м.Мукачево Закарпатської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий 19.10.1993 за ч.3 ст.81, ч.3 ст.140, ч.3 ст.141 КК України із застосуванням ст.ст.42,44 цього Кодексу на 03 (три) роки позбавлення волі у виправно-трудовій колонії загального режиму; 31.10.1995 за ст.86-1 КК України із застосуванням ст.44 цього Кодексу на 05 (п`ять) років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією всього майна; 12.02.1999 за ч.3 ст.140 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі й остаточно, на підставі ч.3 ст.42 КК України на 05 (п`ять) років 06 (шість) місяців позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму й 22.08.2000 звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання, засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки;
- за ст.395 КК України 2001 року до покарання у виді арешту на строк 06 (шість) місяців;
- за ч.3 ст.142 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за п.п.«а»,«ж» ст.93 КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ст.42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, яке є його власністю.
За ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.194 КК України 2001 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано через недоведення участі у вчиненні цих злочинів.
Цим же вироком засуджений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-2-

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 залишено тримання під вартою, а початок строку відбування покарання вирішено обчислювати ОСОБА_6 з 04.07.2001, а ОСОБА_10 з 01.06.2001.
Речові докази потерпілого ОСОБА_11 , а саме: чотири рушники, спортивний костюм, футболка, сорочка, спортивні штани, сандалі зі шкірозамінника, годинник «Янтарь», електробритва «Харків», дев`ять ложок, чотири виделки, чотири ножі, шкіряні черевики, спінінг «Golden», та потерпілої ОСОБА_12 - килимову доріжку, килим, господарську сумку залишено останнім із зняттям усіх обмежень; чорні трикотажні спортивні брюки, біла вовняна сорочка, комбіновані черевики із зеленими боковими нашивками, три шматки лінолеуму, п`ять поліетиленових кульків, чорне портмоне зі шкірозамінника та частину календаря знищено.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ДП «Зеленбуд» та ДП «Барва» на відшкодування матеріальної шкоди залишено без задоволення.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в дохід держави по 181,96 грн. судових витрат із кожного.
Ухвалою Верховного Суду України від 02.04.2002 вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002 змінено та виключено із кваліфікації дій ОСОБА_6 пункт «ж» ст.93 КК України як зайвий, а в решті вирок залишено без змін.
Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_10 засуджені за вчинені злочини за таких обставин.
05.01.2001 постановами судді Мукачівського міського суду та начальника Мукачівського відділу УМВС України в Закарпатській області щодо ОСОБА_6 встановлені, відповідно, адміністративний нагляд строком на один рік та обмеження, зокрема, заборонено виїжджати без дозволу начальника міліції за межі міста Мукачева. Незважаючи на це, через десять днів ОСОБА_6 самовільно залишив місце проживання і, з метою ухилення від тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження й контролю за його поведінкою, виїхав в іншу область.
30.05.2001 ОСОБА_6 та ОСОБА_10 приблизно о 19 год., у стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, через незачинені двері проникли до квартири АДРЕСА_1 , де були застигнуті ОСОБА_18 , яка повернулася до свого житла. У коридорі квартири ОСОБА_6 ударив ОСОБА_18 рукою в обличчя, від чого вона впала на підлогу і знепритомніла, після чого обидва нападники, не відмовляючись від мети заволодіти майном потерпілої, перенесли її до кімнати. ОСОБА_10 продовжив обшукувати квартиру, а ОСОБА_6 , з метою приховання вчиненого розбійного нападу та полегшення заволодіння грошима, коштовностями і майном ОСОБА_18 , вирішив її вбити. Із цією метою він, вимагаючи золоті вироби, гроші, тощо, почав бити потерпілу кулаками і взутими ногами, у тому числі й по голові, а також душити руками. Внаслідок цих дій ОСОБА_18 були заподіяні тілесні ушкодження, від яких вона відразу померла, а ОСОБА_6 та ОСОБА_10 заволоділи її майном на загальну суму 455 грн. Залишивши квартиру ОСОБА_18 і використавши відібрані в неї ключі, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 проникли в сусідню квартиру АДРЕСА_2 , звідки викрали килим, килимову доріжку та кеди, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 88 грн.
У заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002 є незаконним, оскільки постановлений в тому числі у складі суддів ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які не склали присягу судді, що є безумовним порушенням ч.2 ст.370 КПК України ( в редакції Закону 1960 року). Просить скасувати вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

-3-

До початку розгляду провадження засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заявили відвід судді ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що вирок суду від 18.01.2002, про перегляд якого за нововияленими обставинами вони просять переглянути, був постановлений у складі судді ОСОБА_19 , який являється батьком судді ОСОБА_3 . Така обставина, на їх думку, викликає сумнів у неупередженості судді ОСОБА_3 під час розгляду даного провадження.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали заявлений відвід судді ОСОБА_3 , заперечення прокурора, колегія суддів вважає, що заяву про відвід судді слід задовольнити з таких підстав.

Положення ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція), ратифікованої Україною 17.07.1997, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до положень статей 8,9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-ІУ чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, вказаних у ст.ст.75,76 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлений відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п.1.1 Бангалорських принципів поведінки судді (19.05.2006), суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Як слідує з практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях у справах «Фей проти Австрії» від 24.02.1993, «Білуха проти України» (заява N 33949/02) від 09.11.2006, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

-4-

Існування безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (п.43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

З матеріалів провадження вбачається, що вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, яким ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю та про перегляд якого за нововиявленими обставинами ОСОБА_6 подав заяву, постановлений у складі судді ОСОБА_19 , який являється батьком судді ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги те, що хоча наведені у заяві про відвід обставини не свідчать про можливу упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_3 , однак, такі дійсно об`єктивно можуть викликати в особи яка подала про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та/або у стороннього спостерігача обґрунтований сумнів в неупередженості судді ОСОБА_3 під час розгляду даного судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з метою усунення обставин, які можуть викликати сумнів в неупередженості судді ОСОБА_3 , а також забезпечення права особи на справедливий розгляд справи безстороннім судом, об`єктивного та неупередженого розгляду справи відповідно до положень ст.6 Європейської Конвенції з прав людини, заява засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.8,9,22,55,64 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-ІУ, ст.ст.21,75,81,82,405,418 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_3 задовольнити.

Матеріали апеляційного провадження №11-о/4806/1/20 за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002 за ново виявленими обставинами, передати до канцелярії суду для заміни судді ОСОБА_3 в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: