№566/919/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року смт Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
в складі: слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
слідчої ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000151 від 25 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором, звернулася до Млинівського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Обґрунтовуючи клопотання посилається на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років,а також наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність зазначеного ризику слідчим обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 проживає в м. Рівне, яке є значно віддаленим від органу досудового розслідування та суду. Після вчинення кримінального правопорушення вину свою не визнав. Враховуючи обставини і характер діяння нанесення тілесних ушкоджень у життєво важливий орган особі похилого віку та у присутності свідків, свідчать про схильність до порушень чинного законодавства України, основоположних прав людини, підвищену суспільну небезпечність, відкриту байдужість до громадського порядку та впевненість у безкарності за вчинене.
Більше того, ОСОБА_5 ніде не працює та не має джерела постійного доходу, з потерпілим не примирився, завдані збитки не відшкодував.
Крім того, у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, йому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі, а тому ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальність може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

В судовому засіданні прокурор клопотання про обрання запобіжного заходу вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 підтримав та просив його задоволити з підстав вказаних у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення вказаного клопотання, у зв`язку з тим, що з боку підозрюваного ОСОБА_5 не було вчинено жодних дій, які б вказували на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому вважають клопотання безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали, якими слідчий та прокурор обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , прийшов до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 липня 2022 року, близько 18 години, перебуваючи на пірсі, що знаходиться навпроти будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин вступив в конфлікт із ОСОБА_7 , в ході якого у нього виник умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно із силою завдав два удари долонею правої руки в голову ОСОБА_7 , тобто в життєво важливий орган, в результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді припухлості в скронево-виличній ділянці зліва, гострої субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.
25 липня 2022 року відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань кримінальних проваджень за №0000151.
(а.к.8)
01 вересня 2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення органом досудового розслідування підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування доказами, зокрема:
- заявою ОСОБА_8 щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 (а.к.12)
- показаннями потерпілої ОСОБА_8 (а.к.16);
- показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.к.15-34),
-протоколом огляду місця події від 25 липня 2022 року (а.к.14-15);
-висновками судово-медичного експерта №81, №95; №97; №98; №96 та іншими матеріалами кримінального провадження (а.к.46-55).
Таким чином, слідчий суддя, вважає, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності дають достатні підстави вважати підозру висунуту ОСОБА_5 обґрунтованою.
Однак, при цьому слідчий суддя враховує, що факти, які доводять підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів
Також слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою, зокрема, у рішеннях у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Також, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» нікого не може бути позбавлено свободи крім випадків і процедури встановленої законом.

Разом з тим, на думку слідчого судді, в судовому засіданні не знайшов підтвердження ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який прокурором обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, і у зв`язку з визнанням його винним йому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі, а тому ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальність може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Проте, з такими доводами прокурора слідчий суддя не може погодитись у зв`язку з наступним.
Небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання. Вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити для застосування запропонованого запобіжного заходу.
Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.(«Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції»,п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
До того ж, Європейський суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).
Таким чином, в судовому засіданні прокурором не було надано об`єктивнх доказів які б свідчили про навність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з документів наданих захисником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 , зокрема, з характеристики, виданої Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області №1044/02-12/22 від 15 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_5 , за період проживання на території Шпанівської сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Приймає активну участь у житті територіальної громади Шпанівської сільської ради.
У період повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану на території України виявив високу активність у роботі територіального громадського формування та роботі, пов`язаної з волонтерською діяльністю. Надає дієву допомогу вимушено переселеним категоріям населення, співпрацюючи з благодійними організаціями у взаємодії з органами місцевого самоврядування, має на утриманні малолітню дитину.

Таким чином на думку слідчого судді, прокурором не доведено, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти заявленим ризикам, а отже прокурором не доведено обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

У відповідності до ч.3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Отже, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, погодженого із прокурором, суд виходить з того, що стороною обвинувачення не доведена наявність ризиків у кримінальному провадженні, що, свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу і ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, на існування яких посилається прокурор, не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання.
На підставі наведеного,
керуючись ст. 177-179, 194 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000151 від 25 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Шпанів Рівненського району Рівненської області, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 , прибувати до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, за кожним викликом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1