Справа № 490/2054/22
н/п 1-кп/490/361/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2054/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора обласної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у кримінальному провадженні №0000665 відомості про яке внесено 30.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Ташкент Республіки Узбекистан, із неповною вищою освітою, офіційно не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000665, відомості про яке внесено 30.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 за фактом вчинення кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.111 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник ОСОБА_6 заперечував з приводу задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, а семе на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації його підзахисного. Захисник зазначив, що він може погодитися лише із ризиком вказаним пркурором про змогу ОСОБА_4 переховуватися від суду, однак міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на думку ОСОБА_5 , зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачуваного.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку прокурора, обвинувачуваного та його захисника, вивичивши надані суду матеріали, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушеня, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.
З контексту ст.177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, суд вважає, що ризик переховуватись від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, за вчинення якого передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, дає підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що відноситься до ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, ризик вчинити інші кримінальні правопорушення обумовлений можливістю ОСОБА_4 продовжити злочинну діяльність, яку йому інкриміновано органом досудового розслідування, зважаючи на той факт, що на теперішній час не встановлено та не затримано особу, що збирала від ОСОБА_4 та інших осіб відомості спрямовані на проведення підривної діяльності проти України, що відноситься до ризиків передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
У сукупності вказані факти свідчить про те, що існує ризик продовження ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.
З урахуванням вище викладеного, у випадку застосування до ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу окрім тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та він зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.
Вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають утриманню його під вартою.
Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.
Таким чином, з метою запобігання вказаним ризикам, суд приходить до всиновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_4 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.
Разом із тим, суд приходить до висновку про необгрунтованість клопотання сторони захисту про зміну обраного запобіжного заходу відносно обвинувачуваного, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації, оскільки як зазначив сам ОСОБА_4 , з 2020 року за місцем реєстрації він не проживає. За такого, суд вважає, що доводи сторони захисту на теперішній час задоволенню не підлягають.
Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою строком до 16 серпня 2022 року, включно.
Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.
Керуючись ст. 8, 9, 177, 183, 194, 199, 376 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора обласної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000665, відомості про яке внесено 30.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000665, відомості про яке внесено 30.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 16 серпня 2022 року, включно.
Клопотання сторони захисту про зміну обраного запобіжного заходу - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1