Справа №949/1070/22
Провадження №1-кс/949/158/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження №0000163 від 30 серпня 2022 року про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 та на колоди деревини породи береза, загальним об`ємом 2,1 куб.м., які знаходяться на відповідальному зберіганні в складському приміщенні ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в РІвненській області за адресою: м. Дубровиця вул. Гагаріна, 88ж Сарненського району та на бензопилу марки "Stihl MS230", що належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 та знаходиться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. дубровиця вул. Воробинська, 25а Сарненського району.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 30 серпня 2022 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Вказує на те, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 29 серпня 2022 року до ВП №1 Сарненського РВП надійшло повідомлення оперуповноваженого СКП ОСОБА_7 про те, що в лісовому масиві між селами Миляч та Жадень Сарненського району було виявлено незаконну порубку деревини породи береза.

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події було встановлено, що працівниками ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області в лісовому масиві між селами Миляч та Жадень Сарненського району було виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , які здійснили незаконну порубку деревини породи береза.
29 серпня 2022 року в ході проведенні огляду місця події в лісовому масиві між селами Миляч та Жадень Сарненського району було виявлено та вилучено автомобіль марки «ГАЗ 53А», р.н. НОМЕР_1 , колоди деревини породи береза довжиною 2 м кожна загальним об`ємом 2,1 куб.м., бензопилу марки "Stihl MS230" оранжевого кольору та 6 (шість) зрізів із пнів деревини породи береза біля шийки кореня.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 дав показання про те, що 29.08.2022 року він разом із оперуповноваженим СКП ВП №1 ОСОБА_9 та начальником СРПП СП ВП №1 ОСОБА_10 були задіяні на відпрацювання Сарненського району. Проїжджаючи на службовому автомобілі через лісовий масив Миляцького лісництва між селами Миляч та Жадень Сарненського району, на ґрунтовій дорозі вони помітили автомобіль марки "ГАЗ 53А", в причіп якого двоє чоловіків завантажували колоди деревини породи береза, причіп був приблизно на половину завантажений колодами. Справа від автомобіля на землі стояла бензопила марки "Stihl" оранжевого кольору, а зліва лежало декілька колод деревини породи береза. Під`їхавши до даного автомобіля, вони помітили свіжозрізані пні та верхівки деревини породи береза. Побачивши їх, чоловіки припинили роботу. На вимогу пред`явити дозвільні документи на порубку деревини, один з чоловіків відповів, що ніяких документів не має, а цей ліс нікому не належить. Після цього він зателефонував на лінію 102 та повідомив про вчинення даного кримінального правопорушення.
Опитаний по даному факту ОСОБА_6 пояснив, що 29.08.2022 року в обідню пору він разом із своїм односельчанином ОСОБА_8 поїхали в лісовий масив між селами Миляч та Жадень Сарненського району, щоб заготовити йому дров на зиму. Він знав, що в даному лісовому масиві є невелика ділянка, яка не належить до земель запасу Миляцької ОТГ та земель ДП "Висоцький лісгосп", тому вирішив зрізати саме там. Заїхавши в лісовий масив, вони за допомогою його бензопили марки "Stihl MS230" зрізали п`ять чи шість дерев породи береза, порізали їх на колоди довжиною приблизно по 2 м. кожна та завантажили їх на причіп належного йому автомобіля марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 . Під час того, як вони зрізали деревину, до них під`їхали працівники поліції та попросили пред`явити документи, які підтверджували б законність цієї порубки. Так як документів у нього ніяких не було, то працівники поліції вилучили його автомобіль, бензопилу та деревину, яка знаходилася на причепі автомобіля.
Аналогічні пояснення надав ОСОБА_8 .
У клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на вказаний автомобіль, бензопилу та колоди деревини породи береза з метою збереження речових доказів, оскільки вилучене майно може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та в майбутньому буде використано для доведення вини ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які могли вчинити незаконну порубку деревини породи береза.

У судове засідання старший слідчий ОСОБА_4 не з`явилася, подавши заяву про розгляд даного клопотання без її участі у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання у визначений час. Клопотання підтримує та просить задоволити у повному обсязі.

Власник вилученого майна ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого у зв`язку з його безпідставністю та надав пояснення, які є аналогічними поясненням, які додані до матеріалів клопотання.
Представник власника вилученого майна - адвокат ОСОБА_3 просив у задоволенні клопотання відмовити з огляду на те, що вилучені автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 , колоди деревини породи береза та бензопила марки "Stihl MS230" не є ні засобом, ні об`єктом, ні предметом злочину, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме по ч. 1 ст. 246 КК України незаконна порубка лісу.

З об`єктивної сторони вказаний злочин виражається у незаконній порубці дерев і чагарників. Так, незаконна порубка у лісах, захисних та інших лісових насадженнях утворює склад цього злочину лише тоді, коли це заподіяло істотну шкоду та від встановлення якої залежить чи підпадають такі дії під ознаки кримінального правопорушення. Отже, у будь-якому випадку має встановлюватися причинний зв`язок між незаконною порубкою та шкодою довкіллю, яка настає в результаті знищення дерев.

Адвокат ОСОБА_3 звертає увагу на те, що у поданому слідчим клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутній розрахунок завданої шкоди, а тому підставою для вилучення майна стало лише припущення слідчого про те, що вказана у клопотанні деревина отримана в результаті незаконної порубки, а отже є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Зокрема, вказує на те, що крім відсутнього розрахунку шкоди довкіллю, матеріали клопотання не містять відомостей кому саме могла бути завдана така шкода, оскільки земельна ділянка, на якій було здійснено порубку деревини, хоч і знаходиться на території Миляцької сільської ради, однак не віднесена до земель комунальної власності даної сільської ради, про що свідчать надані документи. При цьому відомостей про те, до яких земель належить вказана земельна ділянка та кому вона належить, слідчим не наведено, що, у свою чергу, виключає можливість встановити кому завдана шкода.

Отже, слідчим не надано відповідних доводів щодо мети застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не вказано виконання яких саме завдань планує досягти слідчий при застосуванні такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.
Адвокат ОСОБА_3 вказує на те, що подія щодо незаконної порубки деревини належним чином не встановлена, а тому необхідність такого арешту слідчим не доведена.

Вислухавши пояснення власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_3 , дослідивши додані до клопотання матеріали, а також документи, додані в ході судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2022 року за №0000163, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 вбачається, що 29 серпня 2022 року до Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення оперуповноваженого СКП ВП №1 ОСОБА_7 про те, що в лісовому масиві між селами Миляч та Жадень Сарненського району виявлено факт незаконної порубки деревини породи береза.

Згідно протоколу огляду місця події від 29 серпня 2022 року, місцем огляду являється ділянка в лісовому масиві між селами Миляч та Жадень Сарненського району. На ґрунтовій дорозі наявний автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 на причепі якого наявні колоди деревини породи береза довжиною по 2 м. кожна, різного діаметру. Розміри деревини на причепі: 3,5 м. х 2,0 м. х 0,5 м., загальний об`єм - 2,1 куб.м. Зліва від ґрунтової дороги наявна ділянка, на якій ростуть дерева різних порід та чагарники в хаотичному порядку. При огляді даної ділянки було виявлено 6 пнів деревини породи сосна, з яких було здійснено 6 зрізів біля шийки кореня. Діаметр виявлених пнів становить 29 см., 38 см., 42 см., 30 см. та 40 см. Біля автомобіля наявна бензопила марки "Stihl MS230".
По закінченню огляду, вказані автомобіль, колоди деревини та бензопила були вилучені, про що зазначено у вказаному протоколі огляду місця події від 29 серпня 2022 року.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені в ході огляду речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України, речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Так, постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 від 30 серпня 2022 року автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 , колоди деревини породи береза довжиною 2 м. кожна, загальним об`ємом 2,1 куб.м. та бензопила марки "Stihl MS230" оранжевого кольору приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000163 в якості речових доказів та передано на відповідальне зберігання в складське приміщення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця вул. Гагаріна, 88ж Сарненського району та кімнату зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. дубровиця вул. Воробинська, 25а Сарненського району відповідно.
Однак, у клопотанні слідчим так і не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи були вилучені автомобіль та бензопила засобами вчинення кримінального правопорушення, а колоди деревини його предметом та які саме сліди кримінального правопорушення зберегли на собі ці об`єкти, а відповідна постанова слідчого про визнання цього майна речовими доказами є формальною.

Разом з тим, зазначаючи обставини, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, останній не наводить підставу для накладення арешту на вказане ним майно та обґрунтування необхідності такого арешту, яке ґрунтується лише на припущенні ймовірної незаконної порубки дерев.

Обов`язок подачі даних, про які наведені вище, лежить саме на слідчому, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Крім того, як у клопотанні, так і у витязі з ЄРДР, який наявний у матеріалах клопотання, чітко вказується правова кваліфікація кримінального правопорушення по ч. 1 ст. 246 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність саме за незаконну порубку або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу.

Слід зазначити, що об`єктом вказаного кримінального правопорушення є встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу як важливого елемента навколишнього природного середовища.

Диспозиція статті 246 КК України вказує, що це кримінальне правопорушення спрямоване на ліс та інші захисні лісові насадження.
Офіційне визначення поняття "ліс" вказане у ст. 1 Лісового кодексу України, де його розглядають як тип природних комплексів, у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають одне на одного і на навколишнє природне середовище.
Предметом вказаного злочину є дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду. За ст. 246 слід кваліфікувати посягання на сироростучі (живі) дерева і чагарники, які знаходяться на пні (не відділені від коріння), у т.ч. порубку сіянців, саджанців, підліска.

З об`єктивної сторони злочин виражається у незаконній порубці дерев і чагарників. Так, незаконна порубка у лісах, захисних та інших лісових насадженнях утворює склад цього злочину лише тоді, коли це заподіяло істотну шкоду.

Отже, незаконною є порубка дерев в результаті якої завдана істотна шкода та від встановлення якої залежить чи підпадають такі дії під ознаки кримінального правопорушення і, як наслідок, притягнення до кримінальної відповідальності.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля" від 10.12.2004 року №17 визначено, що у справах про злочини, відповідальність за які передбачена ст. 246 КК України, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення в певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту; тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за статтями 64-67 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

До того, стаття 247 КК України має примітку з визначенням поняття істотної шкоди.

Таким чином, обов`язковим є існування причинно-наслідкового зв`язку між діянням, у даному випадку незаконною порубкою і наслідком, тобто завдання істотної шкоди вказаними діяннями, що має бути відповідно розрахований, для прикладу, за методикою, яка міститься у постанові КМ України №665 від 23.07.2008 року "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Отже, у підсумку вищевказаного слід зазначити, що причинний зв`язок між незаконною порубкою та шкодою довкіллю, яка настає в результаті знищення дерев має встановлюватися в обов`язковому порядку.

Однак, усупереч вказаному вище, клопотання не має взагалі даних про розрахунок завданої шкоди довкіллю, а тому підставою для вилучення деревини стало лише припущення слідчого про те, що така деревина отримана в результаті незаконної порубки, а отже є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Таким чином, подія щодо незаконної порубки деревини слідчим належним чином не встановлена.

До того ж, слідчий суддя зважає на надані в ході розгляду клопотання копії документів, а саме довідки №2125.02-17, виданої виконкомом Миляцької сільської ради Сарненського району та викопіювання з плану території Миляцької сільської ради Сарненського району, з яких вбачається, що земельна ділянка, а саме ділянка на якій була здійснена порубка дерев та яка нанесена на вказаному викопіюванні, не відноситься до земель комунальної власності Миляцької сільської ради.

Водночас відомостей, які б вказували кому належить вказана земельна ділянка та кому завдана шкода порубкою деревини, слідчим на надано.

Як підсумок, такі обставини, які послугували для внесення відомостей до ЄРДР, не свідчать про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Заразом, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів, повинен з`ясувати обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна та можливість використання як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Так, передумовою для звернення слідчого з клопотанням про арешт майна слугувало проведення 29 серпня 2022 року огляду місця події, в ході якого і було виявлено та вилучено майно, а саме автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 , колоди деревини породи береза довжиною 2 м. кожна, загальним об`ємом 2,1 куб.м. та бензопила марки "Stihl MS230" оранжевого кольору.
При цьому, слідчий у клопотанні наголосив, що є всі підстави вважати, що вилучені в ході огляду місця події автомобіль марки "ГАЗ 53А", р.н. НОМЕР_1 є засобом, а бензопила марки "Stihl MS230" - знаряддям вчинення кримінального правопорушення та могли бути використані для незаконної порубки деревини породи береза, яка є предметом даного кримінального правопорушення, а тому для досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, а також збереження речових доказів, уявляється доцільним арештувати вилучене майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Приписами ст. 237 КПК України встановлено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Під іншим володінням особи розуміються, серед іншого, і транспортні засоби.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 29 серпня 2022 року, слідчий фактично провів огляд вищевказаного автомобіля, який являється транспортним засобом, без наявності в нього на те правових підстав, тобто ухвали слідчого судді, та в подальшому не звернувся до слідчого судді для легалізації вказаного огляду.
Отже, під час проведення слідчої дії, як огляд місця події, слідчим були допущені грубі порушення вимог ст. 237 КПК України.
Заразом, під час складання протоколу до нього не були внесені дані щодо проведених залученим до проведення огляду спеціалістом в галузі лісівництва з наявністю дозволу на оцінку товарів, обмірів вантажу, а саме для визначення його розмірів, об`єму, якості та класу вантажу що підтверджує те, що слідчий самовільно визначив приблизний об`єм деревини, при тому, що нормами КПК України, він такими повноваженнями не наділений.
Тому, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.
Отже, зазначаючи обставини, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, останній не наводить підставу для накладення арешту на вказане ним майно, не наводить достатньо доказів, що таке відповідає критеріям речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України, розумність і співмірність обмеження права власності фізичних осіб, не вказує чи мають відношення до даного кримінального провадження та особа, яка володіє таким майном, чим доводиться неправомірність отримання майна особою та обґрунтування необхідності такого арешту, оскільки таке ґрунтується лише на припущенні ймовірної незаконної порубки деревини.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів , що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Вважаю, що у судовому засіданні не встановлено підстав для арешту майна, так як дане клопотання є передчасним, оскільки на момент його розгляду законність порубки не спростована слідчим, не встановлена наявність достатніх підстав щодо вчиненні певною особою кримінального правопорушення, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, бо до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені лише дані про порубку деревини, що само по собі не містить інформації про наявність кримінального правопорушення, бо відсутні вказання на необхідні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що у відповідності із ст. 173 КПК України, обумовлює відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Суд враховує, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" та "Кушоглу проти Болгарії").
Відповідно до ст. 29 Загальної декларації прав людини, "кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві". Мета, підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод.
Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.
Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи.
Вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.
На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного у клопотанні майна.
Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів, що, безумовно, може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, є необґрунтовані, так як відповідність вилученого майна критеріям речового доказу не встановлена, що, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Частиною 3 ст. 173 КПК України визначено, що відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього вилученого майна.
Керуючись статтями 131, 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження №0000163 від 30 серпня 2022 року про арешт майна, а саме автомобіля марки "ГАЗ 53А", номерний знак НОМЕР_1 , бензопили марки "Stihl MS230", що належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 та колод деревини породи береза, загальним об`ємом 2,1 куб.м. - відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, у відповідності до частини 3 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 06 вересня 2022 року о 12 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя: підпис.
Згідно з оригіналом.
Суддя Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1