ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1677/22 Справа № 205/2286/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000203 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено та застосовано стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких та за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений з метою уникнення можливого покарання може переховуватись від суду, в тому числі й шляхом перетину державного кордону України в місцях, які не підконтрольні українській владі на тимчасово окуповані території України або до РФ, що з огляду також й на відсутність постійного місця мешкання в м. Дніпро та будь-яких соціальних зв`язків обґрунтовує вищевказаний ризик.
З урахування викладеного, суд першої інстанції вважав, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризику переховування.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що прокурором не доведено, а судом не встановлено реальне існування ризику його переховування та висновки суду в цій частині ґрунтуються лише на припущеннях, які не мають документального підтвердження. Зазначає, що відсутність у нього постійного місця мешкання в м. Дніпро не може слугувати єдиною підставою для застосування щодо нього виключного запобіжного заходу, а висновки суду щодо відсутності у нього стійких соціальних зв`язків не відповідають фактичним обставинам справи. З огляду на вказане, вважає, що судом першої інстанції не наведено підстав, які б унеможливлювали застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду до суду не з`явились, заяв про свою особисту участь до апеляційного суду не надходило, що з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів клопотання вбачається, що в провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000203 за обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
09.05.2022 року, в порядку ст. 315 КПК України, прокурор звернувся до суду першої інстанції, з клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 194, 315 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких обрання такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.
Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, для запобігання якого обрання йому саме такого, виключного запобіжного заходу є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду.
В той же час, як правильно вказав суд першої інстанції, зазначений ризик також додатково підтверджується й тією обставиною, що в Україні введено режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та на деяких територіях України, в тому числі й частково територія Донецької області, де зареєстрований обвинувачений, наразі ведуться активні бойові дії, а тому у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт, останній може переховуватись від правосуддя, в тому числі й незаконно залишити межі України шляхом виїзду на тимчасово окуповані території України або до рф. Крім цього, здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, дотримання ним умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та виконання покладених на нього обов`язків органами національної поліції, з об`єктивних підстав, наразі неможливе. Більше того, з матеріалів обвинувального акта видно, що ОСОБА_6 інкриміновано те, що він приймав участь у терористичній організації ДНР, забезпечуючи реалізацію цілей та завдань її силового блоку, в тому числі, направлені й на окупацію окремих районів Донецької та Луганської областей, що, у разі зміни йому запобіжного заходу, значно спрощує для нього можливість виїзду на тимчасово окуповано територію України та додатково підтверджує ризик переховування.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , яке належить до категорії особливо тяжких злочинів. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, а саме він не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, не має місця реєстрації в м. Дніпро, що могло б стримували його від ухилення від явки до суду та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Отже, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що у нього наявні стійкі соціальні зв`язки не ґрунтуються на матеріалах справи та не підтверджується жодним доказом та, більше того, не є самодостатньою підставою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Інших доводів апеляційна скарга обвинуваченого не містить.
Таким чином, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 258-3 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4