Справа № 136/762/22
провадження №1-кп/136/47/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2022 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 01.06.2022, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Погребище Перше, Погребищенського р-ну, Вінницької обл., що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, зі середньо-спеціальною освітою, неодруженого, є співмешканцем ОСОБА_3 з якою виховують спільного малолітнього сина, раніше судимого вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.11.2021, за яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 50-ти НМДГ, що становить 850,00 грн,

у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2022 о 16:30 год ОСОБА_2 разом із цивільною дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_2 , перебували у веранді будинку за місцем їхнього проживання по АДРЕСА_1 . В цей час, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, в який втрутилась ОСОБА_4 , ставши на захист ОСОБА_3 . У подальшому, з даного приводу словесний конфлікт розпочався між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в ході якого, він виштовхав її руками за межі подвір`я на дорогу. Перебуваючи на дорозі, сварка між ними продовжилась та ОСОБА_2 , на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , різко скоротив між ними відстань та наніс їй один удар своєю головою в область обличчя. Внаслідок вищевказаних умисних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці спинки носа, які відповідно до висновку експерта №37 від 09.06.2022 належать до легких тілесних ушкоджень..

Такі умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_5 подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_4 також подала письмову згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В силу положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше судимий за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.11.2021, за яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 50-ти НМДГ, що становить 850,00 грн. Разом з тим, із листа Вінницького РС №5 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій обл. від 07.06.2022 суду відомо, що ОСОБА_2 не було сплачено визначений згаданим вироком суду штраф. Крім того, згідно з довідки-характеритстики, виданої органом місцевого самоврядування від 06.06.2022 ОСОБА_2 ніде не працює, зарекомендував себе посередньо і попри те, що скарг на нього від місцевих жителів не надходило, протягом 6-ти місяців до адміністративної відповідальності не притягувався, однак наявна інформація про неодноразові його приводи в поліцію. ОСОБА_2 є співмешканцем ОСОБА_3 з якою вони виховують спільного малолітнього сина. ОСОБА_2 на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_2 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зауважує, що санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено можливість призначення альтернативних покарань штрафу, громадських або виправних робіт.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює, двічі протягом року вчинив аналогічний кримінальний проступок, що характеризується нанесенням подекуди видимих тілесних ушкоджень, відносно жінок, як представниць прекрасної половини людства, однак більш емоційнішої та слабшої статі, й після притягнення його до кримінальної відповідальності вперше за вироком суду, він продовжує ухилятися від виконання призначеного покарання та не сплачує визначений штраф, а тому, попри встановлення судом пом`якшуючих обставин, все ж таки у сукупності наявні дані про ОСОБА_2 очевидно не дають суду підстав для призначення найменш суворого з альтернативних покарань у виді штрафу, який суд вважав би явно несправедливим внаслідок м`якості та не достатнім для формування в ОСОБА_2 звички законослухняної поведінки.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді громадських робіт, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

У кримінальному провадженні заходи забезпечення не застосовувались.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч. 1 ст. 125 КК України, ст.ст. 368, 374, 376, 381-382, 394395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Покарання вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 01.11.2021 - виконувати самостійно.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України. Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, у порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_6