Справа № 569/1266/19
Провадження № 1-кп/170/14/22

У Х В А Л А
про визнання доказу недопустимим
11 серпня 2022 року смт Шацьк
Шацький районний суд Волинської області у складі колегії суддів
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 311 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311 КК України,
ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 305, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 305 КК України,
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 162 КПК України, до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належить особисте листування особи та інші записи особистого характеру.
За змістом п. 3 ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Поряд з цим статтею 258 КПК України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання. Спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб. Втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидом втручання в приватне спілкування є зняття інформації з електронних інформаційних систем (п. 4 ч. 4 ст. 258 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 264 КПК України, пошук, виявлення і фіксація відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або їх частин, доступ до електронної інформаційної системи або її частини, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, якщо є відомості про наявність інформації в електронній інформаційній системі або її частині, що має значення для певного досудового розслідування.
Згідно з положеннями ч. 2 цієї статті не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або їх частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем, чи не пов`язаний з подоланням систем логічного захисту.
Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 247 КПК України розгляд клопотань, який віднесений згідно з положеннями цієї глави (глава 21 Негласні слідчі (розшукові) дії) до повноважень слідчого судді, здійснюється слідчим суддею апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Судом установлено, що зі змісту досліджуваного протоколу огляду вбачається, що слідчим здійснено вхід в електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом введення в поле «ім`я скриньки» назви електронної поштової скриньки/облікового запису ІНФОРМАЦІЯ_1 та паролю, який закріплено за ним.
Зі змісту наданих суду фототаблиць (скріншотів) (додатку до протоколу огляду) вбачається, що у поштовій скриньці, яку оглянуто слідчим, фактично міститься особисте листування осіб та інші записи особистого характеру, яке в розумінні положень статті 258 КПК України є приватним спілкуванням, оскільки за електронною поштовою скринькою/обліковим записом ІНФОРМАЦІЯ_1 було закріплено відповідний пароль, що сторона обвинувачення не заперечує. За встановлених судом обставин інформація у вказаній електронній скриньці зберігалася за таких умов, при яких учасники спілкування могли розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.
Прокурор повідомив суду, що попереднього дозволу слідчого судді апеляційного суду на втручання у приватне спілкування і доступ до електронної інформаційної системи або її частини та отримання відображених у протоколі огляду відомостей переписки осіб, немає. При цьому прокурор підтвердив, що вхід в електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 слідчим було здійснено шляхом введення в поле «ім`я скриньки» назви електронної поштової скриньки/облікового запису ІНФОРМАЦІЯ_1 та паролю, який закріплено за ним.
Вказані ухвали стороною обвинувачення суду не надано, про них суд не повідомлено; на них посилалася сторона захисту під час обґрунтування клопотання про визнання доказу недопустимим.
Таким чином судом установлено, що при здійсненні огляду, за результатами якого складено протокол від 08.12.2018 з додатками, слідчим було фактично здійснено доступ до інформації щодо вмісту повідомлень електронної поштової скриньки, що є різновидом втручання у приватне спілкування, а доступ до такої інформації, відповідно до ст. 264 КПК України (Глава 21) відноситься до негласних слідчих (розшукових) дій, і проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді відповідного апеляційного суду.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно статті 2 КПК України до кожного учасника кримінального провадження мас бути застосована належна правова процедура.
Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 наголошував, що визнаватися допустимими та використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав та свобод людини й громадянина у кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі. Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що аналіз положення ч. 3 ст. 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними незаконним способом, а саме з порушенням конституційних прав та свобод людини й громадянина, з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою тощо.
Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою, зокрема, припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимим, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Отже, докази у кримінальному провадженні мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є, зокрема, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Таким чином, враховуючи, що слідчий всупереч вимогам закону здійснював процесуальні дії, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу, то відповідно до вимог ст. 87 КПК України суд визнає таке діяння слідчого істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, під час дослідження встановлює очевидну недопустимість наданого прокурором і досліджуваного судом протоколу огляду від 08.12.2018 з додатками. Тому вказаний протокол огляду слід визнати недопустимим доказом і припинити його дослідження в судовому засіданні.
Прокурором в судовому засіданні не доведено, що здобуття відомостей з електронних інформаційних систем відбулося внаслідок того, що доступ до інформації не обмежувався її власником, володільцем або утримувачем, чи не був пов`язаний з подоланням систем логічного захисту. Тому доводи прокурора про необґрунтоване посилання захисника обвинуваченого на очевидну недопустимість досліджуваного судом доказу обвинувачення є безпідставними.
Керуючись статтями 84, 86, 87, 89, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд
Повний текст ухвали суду буде складено 16.08.2022.
Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_1
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
Згідно з оригіналом Головуючий суддя ОСОБА_1