Справа № 545/1930/22
Провадження № 1-кп/545/141/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілої ОСОБА_4

за участю представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

за участю захисника адвоката ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова Харківської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, неповнолітніх дітей не має, інвалід 3 групи, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, суд
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи мешканцем смт. Хорошево, Харківського району, Харківської області, користувався послугами автобусів маршруту № 1167 «Харків Хорошево».

Під час користування транспортними засобами вказаного маршруту у ОСОБА_7 склалося неприязне відношення до ОСОБА_8 , який з вересня 2014 року працював у ПП «Транс-сервіс» водієм автобусу «Іван» д.н. « НОМЕР_1 », постійно на маршруті № 1167 «Харків Хорошево», внаслідок образливого під час здійснення рейсу ставлення ОСОБА_8 до пасажирів автобусу.

ОСОБА_7 внаслідок образливого ставлення до себе та своєї матері, а також інших пасажирів автобусу «Іван» д.н. « НОМЕР_1 » маршруту № 1167 «Харків Хорошево» під керуванням ОСОБА_8 вирішив вбити останнього.

Так ОСОБА_7 , 19 червня 2017 року близько 22-00 год більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи на станції «Жихорь» сел. Хорошево Харківського району Харківської області, з метою реалізації злочинного умислу направленого на позбавлення життя ОСОБА_8 , маючи із собою заздалегідь підготовлений предмет, схожий на ніж, зайшов до автобусу «Іван» д.н.з. « НОМЕР_1 » маршруту № 1167 «Харків Хорошево» під керуванням ОСОБА_8 , який збирався їхати в гараж до сел. Васищеве, та попрохав водія підвезти його у попутному напрямку.

Під час руху по вказаному маршруту ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_8 , попрохав останнього зупинити автобус на обочині перед в`їздом до сел. Васищеве на автодорозі Харків - Зміїв навпроти електроопори «190 ВЛ 1-КВ» та відчинити задні двері.

Скориставшись зупинкою автобусу, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 , який перебував за кермом на водійському сидінні вказаного автобусу та, діючи з умислом, направленим на протиправне спричинення смерті останньому, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та свідомо допускаючи їх настання, керуючись мотивом неприязного відношення, яке склалось незадовго до події внаслідок образливого ставлення ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , його матері та інших пасажирів автобусу, заздалегідь заготовленим предметом, схожим на ніж, умисно став наносити множинні удари по різним частинам тіла ОСОБА_8 , всього було не меньше 15 таких ударів та припинив їх наносити після того як усвідомив, що його умисел виконаний та потерпілий перестав подавати ознаки життя.

Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1687-ДМ/17 від 24.07.2017 року, були спричинені наступні тілесні ушкодження:

- тулуба: п`ятнадцять колото-різаних поранень грудної клітки з крововиливами в оточуючі м`які тканини справа, у центральній ділянці та зліва, при чому поранення, яке розташовано по передній поверхні грудної клітки справа є проникаючим у плевральну порожнину з ураженням правої легені, поранення, яке розташовано по передньо-боковій поверхні грудної клітки справа є проникаючим у черевну порожнину з ураженням печінки, поранення, яке розташовано по боковій поверхні грудної клітки зліва є проникаючим у черевну порожнину до брижі товстої кишки;

- кінцівок: поверхневе колото-різане поранення по передній поверхні правого плеча у середній третині, два поверхневих колото-різаних поранення по задній поверхні правого передпліччя у середній третині, поверхневе колото-різане поранення по внутрішній поверхні правого передпліччя у нижній третині, поверхневе колото-різане поранення по передньо-верхній поверхні плечового суглобу зліва, поверхневе колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, два садна по задній поверхні лівого плеча у середній третині.

Колото-різані поранення тулуба мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (п. 2.1.3.о, 4.8. «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).

Причиною смерті ОСОБА_8 стали множинні колото-різані поранення тулуба з крововиливами у плевральну та черевну порожнину, які ускладнились розвитком гострої крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті.

Після чого ОСОБА_7 вийшов через задні двері автобусу та покидаючи місце вчинення злочину викинув у невстановленому місці предмет, схожий на ніж, яким наносив удари потерпілому.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У пред`явленому звинуваченні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину, при вказаних у вироку обставинах, за ч.1 ст.115 КК України визнав повністю та пояснив суду, що увечері він зустрічав з роботи матір, яка їхала на автобусі з важкими сумками і коли матір виходила з автобусу він почув, як водій її образив. Він провів матір додому, потім зібрався і пішов назад на зупинку та приблизно о 22 годині він сів на той самий автобус. Він пред`явив водію пенсійне посвідчення, сказав що їде до с. Безлюдівки. По дорозі він заснув, коли прокинувся побачив, що в автобусі нікого не було. Він попрохав водія відчинити задні двері, сам підійшов до водія, з правої кишені дістав маленькій ніж і коли автобус зупинився він наніс водію 3 удари ножем і вийшов з автобусу. Коли виходив, він чув якийсь звуки від водія, тому вважає, що водій залишився живий. Після чого він пішов в протилежний бік, ніж викинув по дорозі, потім приїхав додому, де покупався та ліг відпочивати.
Пройшло багато часу, тому він достовірно вже не пам`ятає, як це відбувалося.
Яким чином на тілі водія стільки ножових поранень, він пояснити не може. Барсетку він не бачив, ані барсетку, ані гроші він не брав.
Всі обставини, які викладені в обвинувальному акті він повністю визнає. Не заперечує, що всі ці обставини відбувалися 19 червня 2017 року у вечірній час доби.
У скоєному ОСОБА_7 розкаюється.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_8 працював водієм автобусу з пасажирських перевезень. 19.06.2017 року рано вранці її чоловік пішов на роботу і більше вона його не бачила. Приблизно в 22 годині цього дня їй зателефонував співробітник з роботи чоловіка, попрохав приїхати на дорогу. Вона зрозуміла що щось трапилося погане, швидко викликала таксі, приїхала до міста, яке їй було названо, де побачила автобус свого чоловіка, багато працівників поліції. До автобусу її не пустили, але вона побачила, що її чоловік мертвий та хтось сказав, що його зарізали. У її чоловіка була чоловіча барсетка, в якій у нього на той час були паспорт, особисті гроші в сумі 5000 грн та 1000 доларів США. Вона з чоловіком розмовляла по телефону десь о 22 годині і він їй нічого за гроші не говорив. Вона вважає, що обвинувачений вбив її чоловіка за гроші, які забрав собі.
Просить призначити обвинуваченому максимальне покарання, яке передбачено ч.1 ст.115 КК України.
Цивільний позов вона не заявляє.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_8 його син, який взяв у нього в борг 7000 грн для придбання дизтоплива. Йому відомо, що його син збирав долари для купівлі маленького трактору, але скільки купюр у нього було в барсетці він не знає.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджена письмовими доказами, наданими прокурором та дослідженими судом у відповідності до ст.23 КПК України:
-витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань №0001284 від 20.02.2017 року(а.п.61 том №1); відповідно до якого злочин внесено до ЄРДР 20.02.2017 року о 01.06 годині,
-протоколом огляду місця події від 19.06.2017 року з фототаблицею та диском з відеозаписом, яким оглянуто місце скоєння злочину: ділянка відкритої місцевості траси сполучення Харків-Зміїв біля стовпу лінії електропередачі мається напис 190 ВЛ-10 КВ. На проїзній частині біля краю узбіччя, навпроти вказаного стовпу, на відстані близько 6-7 метрів напрямку сел. Васищево Харківського району, зі сторони м. Харкова, знаходиться маршрутний автобус зеленого кольору, салон якого обладнаний для перевезення пасажирів. На водійському сидінні знаходиться труп водія ОСОБА_8 . Під час огляду зроблені різні змиви, вилучений мобільний телефон сенсорний. Грошові купюри номіналом по 20 грн на загальну суму 180 грн, фрагмент розової тканини з нашаруванням РБК (а.п.104-130 том №1);
- висновками судово-медичної експертизи №80/1687-ДМ/17 від 28.07.2017 року та №1687-ДМ/17 від 24.07.2017 року, згідно якої:
При судово-медичної експертизи трупа встановлені наступні ушкодження:
тулуба: п`ятнадцять колото-різаних поранень грудної клітки з крововиливами в оточуючі м`які тканини справа, у центральній ділянці та зліва, при чому, поранення №3, яке розташовано по передній поверхні грудної клітки справа є проникаючим у плевральну порожнину з ураженням правої легені, поранення №7, яке розташовано по передньо-боковій поверхні грудної клітки справа є проникаючим у черевну порожнину з ураженням печінки, поранення №15 яке розташовано по боковій поверхні грудної клітки зліва є проникаючим у черевну порожнину до брижі товстої кишки;
кінцівок: поверхневе колото-різане поранення по передній поверхні правого плеча у середній третині, два поверхневих колото-різаних поранення по задній поверхні правого передпліччя у середній третині, поверхневе колото-різане поранення по внутрішньої поверхні правого передпліччя у нижній третині, поверхневе колото-різане поранення по передньо-верхній поверхні плечового суглобу зліва, поверхневе колото- різане поранення по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, два садна по задній поверхні лівого плеча у середній третині.
Потерпілому було здійснено не менш ніж 23 травматичних дії, судити о силі травматичної дії немає можливості у зв`язку з відсутністю судово-медичних критеріїв.
Причиною смерті ОСОБА_8 стали множинні колото-різані поранення тулуба з крововиливами у плевральну та черевну порожнину, які ускладнились розвитком гострої крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті. Колото-різані поранення №3,7 мають безпосереднє відношення до настання смерті, бо вони проникаючі до уражених внутрішніх органів, поранення № НОМЕР_2 також сприяли настанню смерті бо супроводжувалися зовнішньою кровотечею, поранення № НОМЕР_3 є проникаючим у черевну порожнину, але без пошкодження її органів.
Перераховані ушкодження утворились незадовго до настання смерті від багаторазової дії уретро конечних, пласких, однобічно-загострених колючо-ріжучих знарядь травми, які мали
«П» - подібний поперечний перегин обушка та виражені ребра, зважаючи на близьке один до одного розташування ран та аналогічні їх характеристики, можна сказати, що вони були заподіяні одним колючо-ріжучим знаряддям травми. На момент спричинення тілесних ушкоджень взаємо розтушування потерпілого та нападника могло змінюватися та дія знаряддями була розташована у різноманітних площинах, про що свідчить характеристика ранових каналів. Ушкодження на верхніх кінцівках потерпілого могли утворитися внаслідок самооборони.
Колото-різане поранення тулуба мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (п.п. 2.1.3.о., 4.8. «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року)
Колото-різане поранення верхніх кінцівок мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я (п.п. 2.3.1.а., 4.8. «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року)
Садна по задній поверхні лівого плеча мають ознаки ЛЕГКОГО тілесного ушкодження
(п.п. 2.3.2.б.,4.8. «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року).
Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг жити перші декілька десятків хвилин, по мірі наростання крововтрати та здійснювати самостійні дії.
Кров від трупа ОСОБА_8 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анті-А за ізосерологічною системою АВО (а.п.131-143 т.1)
-висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 234-МК/1687-Дм/17 від 11 липня 2017 року, згідно якої при проведенні судово-медичної експертизи шкірного клаптя з ранами з передньої поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_8 , 1975 року народження, ( «Висновок експерта» №1687-ДМ/17 від 20.06.17) встановлені три колото-різані рани, про що свідчить лінійна їх форма, рівні неосапднені краї, гладенькі прямовисні стінки, наявність одного кінця наближеного до «П»-подібної форми, а іншого гострокутного. Виявлені рани утворились від дії гостроконечних, пласких, однобічно загострених колюче-ріжучих знарядь травми, які мали «П»-подібний поперечний перетин обушка та виражені ребра. Зважаючи на близьке один до одного розташування ран та аналогічні їх характеристики, можна сказати, що вони були заподіяні одним колючо-ріжучим знаряддям травми (а.п.144-145 т.1)
-протоколом огляду місця події від 21.06.2014 року з фототаблицями, яким оглянута ділянка місцевості на узбіччі автодороги «Харків-Зміїв» (а.п.147-149 т.1)

-протоколом обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_2 від 21.06.2017 року, під час якого були вилучені чоловічі кросівки «Nike», чоловічі спортивні штани та чоловіча вітрівка чорного кольору (а.п.152-155 т.1).
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.06.2017 року свідку ОСОБА_10 з DVD-диском відео фіксації слідчої дії, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 серед 4 осіб впізнала під номером № 3 чоловіка, який 19.06.2017 року о 21-45 год. їхав з нею зі ст. Жихор в сторону с. Васищеве та згідно протоколу під № 3 був розміщений ОСОБА_7 (а.п. 156- 159 т.1)
- висновком судово-медичної криміналістичної експертизи №76-МК/18 від 16.10.2018 року, згідно якого при експериментально-порівняльному дослідженні сліду на фуфайці від трупа гр. ОСОБА_8 , та слідової поверхні кросівок підозрюваного гр. ОСОБА_7 , встановлено часткову збіжність слідів за формою та розмірними характеристиками, що дає змогу припустити можливість утворення сліду на фуфайці, слідовою (носковою частиною) поверхнею підошви кросівок підозрюваного громадянина ОСОБА_11 (а.п.203-207 т.1)
-протоколом слідчого експерименту від 16.12.2021 року з DVD-диском відео фіксації слідчої дії та стенограмою до протоколу слідчого експерименту, згідно якого ОСОБА_7 у присутності захисника та понятих розповів обставини скоєння їм злочину, показав місця скоєння злочину (а.п.211-220 том №1);
-висновком судово-психіатричної експертизи № 28 від 17.01.2022 року, згідно висновків якого ОСОБА_7 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п.222-224 т.1).
Досліджені судом докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі, як кожен окремо так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Належність та допустимість безпосередньо досліджених в судовому засіданні письмових доказів не оспорювалась, підстав визнавати їх недопустимими при розгляді справи не встановлено, за формою та змістом зазначені письмові докази відповідають вимогам процесуального закону.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором та дослідженими судом в порядку ст.23 КПК України, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим по пред`явленому звинуваченню.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, у суду відсутні.
Суд не приймає до уваги твердження потерпілої ОСОБА_4 , що обвинувачений вбив її чоловіка, щоб забрати в нього грошові кошти та долари США, які її чоловік носив при собі в барсетці, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
При цьому суд зазначає, що орган досудового розслідування, жодного доказу стосовно мотиву обвинуваченого на вбивство з корисливого мотиву не надав, тому твердження потерпілої ОСОБА_4 є лише припущенням, який суд не бере до уваги, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення, як в положеннях ч.3 та ч.4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд приймає до уваги, що обвинувачений розкаюється, в наркологічному кабінеті на обліку не знаходився та за допомогою не звертався, має місце реєстрації та постійне місце мешкання, задовільно характеризується за місцем мешкання, інвалід 3 групи, раніше не судимий, як пом`якшувальні вину обставини.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує характер і ступень тяжкості злочину, наслідки, які від нього настали смерть потерпілого ОСОБА_8 , конкретні обставини справи, вказані дані про особу ОСОБА_7 , його відношення до скоєного, думку потерпілої ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 , які просять призначити максимальне покарання та вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо тільки з ізоляцією від суспільства, призначивши покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
При цьому суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_7 максимального строку покарання, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з огляду на таке.
ОСОБА_7 вчинив насильницький злочин проти життя людини, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Так, санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
З урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , у суду відсутні підстави для застосування максимального строку покарання, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Суд вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі у межах санкції частини 1 статті 115 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження ним нових злочинів та співмірним до тяжкості вчиненого. Обставин, які б свідчили про можливість застосування ст.69 КК України, не має.
У редакції Закону № 838-VIII ч. 5 ст. 72 КК України було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо дії в часі положень ч. 5 ст. 72 КК України, Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17) зазначив, що Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тож вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і ч. 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
На підставі цього, у зазначеному рішенні Верховий Суд констатував, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Відповідно до ухвали слідчого судді Харківського районного суду від 17.12.2021 року, ОСОБА_7 запобіжний захід обраний 17.12.2021 року, тому строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (а.п.62 т.1)
З огляду на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 19 червня 2017 року, тобто у період дії ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.), період попереднього ув`язнення останнього у даному кримінальному провадженні з 17 грудня 2021 року до дня набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню до строку відбування ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування були проведені: судова молекулярно-генетична експертиза № 577 від 07.08.2017 року, витрати пов`язані з проведенням експертизи становлять 4164,16 грн. ( а.п.175 т.1), судова молекулярно-генетична експертиза №748 від 12.10.2017 року , витрати пов`язані з проведенням експертизи становлять 4164,16 грн. ( а.п.199 т.1), а всього на загальну суму 8328 грн 32 коп.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 10 (десять) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально- виконавчій установі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 17 грудня 2021 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 17 грудня 2021 року до 04 серпня 2022 року включно та з 05 серпня 2022 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта в сумі 8328 ( вісім тисяч триста двадцять вісім ) гривень 32 копійки.

Речові докази по кримінальному провадженню, які знаходяться в камері речових доказів Харківського ВП ГУНП в Харківській області на підставі постанови слідчого ОСОБА_12 від 21.06.2017 року: мобільний телефон Discaveri в корпусі чорного кольору з сім картою за номером НОМЕР_4 , грошові кошти купюрами по 20 грн на загальну суму 180 гривень повернути ОСОБА_4 .

Речові докази по кримінальному провадженню, які знаходяться в камері речових доказів Харківського ВП ГУНП в Харківській області на підставі постанови начальника СВ Харківського ВП ГУНП в Харківської області ОСОБА_13 04.2019 року : кросівки ОСОБА_7 , на підставі постанови слідчого ОСОБА_12 від 25.10.2017 року: чоловіча куртка та штани ОСОБА_7 , на підставі постанови ст.слідчого ОСОБА_14 від 12.11.2020 року: змиви з різних частин автобусу, нігті ОСОБА_8 знищити.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд через Полтавський районний суд Полтавської області
протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається ОСОБА_7 і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1