Провадження №: 1-кс/484/133/22
Справа №:484/1080/22
Ухвала

про обрання запобіжного заходу

27.04.2022 року м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , прокурора Первомайської місцевої прокуратури Анастасії Параконної, підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайську клопотання слідчого СВ Первомайського РП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурорам Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за №0000019 від 12.04.2022 за ч. 2 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, вдову, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

встановив

26.04.2022 року слідчий СВ Первомайського РВ ГУНП в Миколаївській області звернувся до слідчого судді із зазначеним клопотанням, яке погоджено прокурором, що здійснює процесуальне керівництво, в якому просив застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В клопотанні зазначено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 25 квітня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Разом з цим, враховуючи вищевказані події, громадянка України ОСОБА_4 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, щонайменше з 12.04.2022 свідомо вчиняла дії щодо виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, керованих та фінансованих РФ, а також прославляння та виправдовування дій представників окупаційних сил РФ та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Так, починаючи з 12.04.2022 та щонайменше до 21.04.2022 ОСОБА_4 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, будучи обізнаною про здійснення РФ збройної агресії проти України, керуючись ідеологічними мотивами, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою персонального комп`ютеру та мобільних телефонів, використовуючи профілі у соціальних мережах «Фейсбук» та російського походження «Однокласники» і «Вконтакте» розміщувала та поширювала фото-, відеоматеріали та текстові пости, у яких містилася інформація щодо прославляння і виправдовування дій військових ЗС РФ на території України та поширення неправдивої інформації, котра дискредитує дії військових Збройних сил України, тим самим проводячи пропаганду, спрямовану на виправдування та схвалення збройної агресії РФ проти України, та здійснюючи психологічний вплив на користувачів зазначених соціальних мереж.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України

Крім того, 21.04.2022 о 11.02 год. на виконання ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.04.2022 наданої у рамках кримінального провадження № 0000019 від 12.04.2022, слідчий СВ Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_8 у присутності прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 , за оперативним супроводженням Первомайського РВ УСБУ в Миколаївській області, а саме оперуповноваженого ОСОБА_10 , прибули за адресою проведення слідчої дії АДРЕСА_2 , де зареєстрована та проживає ОСОБА_4 .

Перебуваючи у веранді будинку останньої, прокурор Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 реалізуючи покладений на неї обов`язок дотримання чинного законодавства під час проведення слідчих дій, розпочала зачитувати ОСОБА_4 у присутності понятих та інших учасників слідчої дії, ухвалу Первомайського міськрайонного суду про дозвіл на проведення обшуку. Тобто в усній формі довела про намір на законних підставах здійснити обшук у домоволодінні ОСОБА_4 .

У цей час остання почала активно фізично протидіяти здійсненню названими вище працівниками правоохоронних органів покладених на них службових обов`язків. Тобто, ОСОБА_4 умисно, з метою вчинення опору працівникам правоохоронних органів, перешкоджала слідчому пройти до будинку для проведення обшуку, а саме: закрила собою вхідні двері до будинку, висловлювала образи на адресу прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 , хапала його за верхній одяг оперуповноваженого Первомайського РВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_10 , тим самим чинячи опір працівникам правоохоронних органів під час виконання ними службових обов`язків.

Вказаними діями ОСОБА_4 перешкодила виконанню обов`язків працівників правоохоронних органів, що призвело до затримки у подальшому проведенні обшуку.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме: опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами зокрема: інформацією начальника Первомайського РВ УСБУ в Миколаївській області від 12.04.2022; протоколом обшуку від 21.04.2022; протоколом огляду речей від 22.04.2022; рапортом начальника СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 від 21.04.2022; постановою про залучення спеціаліста від 25.04.2022; висновком спеціаліста від 26.04.2022; протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 24.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 23.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 24.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 24.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 24.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 24.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.04.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 22.04.2022.

12.04.2022 зареєстроване кримінальне провадження №0000019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

21.04.2022 зареєстроване кримінальне провадження № 0000230, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

22.04.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України.

26.04.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 346-2 КК України.

26.04.2022 кримінальні провадження № 0000019 та № 0000230 об`єднані під єдиним номером № 0000019.

Відповідно до ст.177 КПК України підозрювана ОСОБА_4 перебуваючи на волі може:

1)переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

2)незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження;

3)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставинами, що підтверджують наявність вищевказаних ризиків є:

1. ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки немає стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця роботи та має згідно заповіту майно, яке зареєстроване на території Російської Федерації.

2. ОСОБА_4 може негативно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, а саме шляхом залякування та погроз та іншого впливу на свідків, показання яких мають важливе значення по провадженню, оскільки їй відоме місце проживання свідків та може негативно впливати на об`єктивність їх подальших показань, що матимуть суттєве значення по справі. Свідок ОСОБА_19 є її донькою, що також не виключатиме ризику впливу на неї.

3. ОСОБА_4 починаючи з 2014 року поширювала матеріали на своїх сторінках в соціальних мережах, щодо виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, преставників збройних формувань Російської Федерації, а тому може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З урахуванням вищевказаних ризиків та обставин, що підтверджують їх наявність, є необхідність у застосуванні запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_4 у вигляді триманні під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Крім того згідно ст.178 КПК України застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваної не є можливим, а саме:

особисте зобов`язання неможливо застосувати, вказаний запобіжний захід не забезпечить належної поведінки підозрюваного та не попередить ризики, передбачені ст.177 КПК України;

особисту поруку неможливо застосувати, у зв`язку з відсутністю осіб, які б поручилися за виконання підозрюваним обов`язків відповідно до ст.194 КПК України;

заставу неможливо застосувати, у зв`язку з тим, що підозрювана офіційно ніде не працює та в неї відсутнє постійне джерело доходів;

домашній арешт неможливо застосувати, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 знаходячись на території свого домоволодіння закликала сусідів до підтримки та виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші злочини. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи. Враховуючи те, що задля досягнення злочинної мети підозрюваний пішов на те, щоб вчинити новий злочин, така поведінка може, на думку органу досудового розслідування, бути оцінена судом як така, що вказує на можливий ризик вчинення правопорушень в подальшому.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (п. 79) передбачає, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

На думку органу досудового розслідування, застосування до

ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, окрім взяття під варту не дозволить вчасно, повно, всебічно та об`єктивно приймати процесуальні рішення та проводити слідчі дії з підозрюваним, крім того, в ході розслідування вже на цій стадії кримінального провадження зібрані достатні докази, які підтверджують вину підозрюваної у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання і просили його задовольнити з огляду на наявність зазначених в клопотанні ризиків і неможливості застосування іншого менш суворого запобіжного заходу.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні заперечували, щодо застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, просили застосувати домашній арешт.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, слідчий суддя встановив наступне.

Відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР за за №0000019 від 12.04.2022 за ч. 2 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України

26 квітня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру яку вручено о 10 годині 57 хвилин 26.04.2022 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- витягом з реєстру досудових розслідувань;

- повідомленням СБУ про кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту свідків;

- протоколом обшуку;

- протоколом огляду речей;

- висновком спеціаліста.

Ризики на які посилається прокурор та слідчий знайшли в повній мірі свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст.177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, переконався, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2, ч.2 ст. 342 КК України, які є нетяжкими злочинами.

На обґрунтованість вказаної підозри вказують, зокрема, покази свідків та висновок спеціаліста. Таким чином, факти, наведені в клопотанні слідчого, і які є причиною виникнення підозри, є переконливими.

Санкція ч.2 ст.436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5-ти років.

За викладених обставин не виключається вплив підозрюваної на свідків, а тому ризики наведені в клопотанні, реально існують.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неможливість запобігання вище зазначеним ризикам застосуванням більш мяких запобіжних заходів.

Врахувавши вище викладене, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, суд дійшов до висновку, про необхідність та доцільність застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобовязаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обовязків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину визначається у межах від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 а також ризиків передбачених ст.. 177 КПК України, застава визначається у розмірі 10 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативну міру запобіжного заходу у вигляді застави, вважаю за необхідне, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього такі обовязки: - прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та (або) суду; - не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомити їх про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Керуючись ст. ст. 12, 111, 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України

ухвалив

клопотання слідчого слідчого відділу Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 25 червня 2022 року включно.

Одночасно визначається застава розміром 10 прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 24 тисячі 810 грн для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 обовязків, визначених в КПК України.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент на протязі дії ухвали внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , у випадку внесення застави, наступні обовязки: - прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та (або) суду; - не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання та місця роботи.

У разі невиконання обовязків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не зявився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обовязки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню Первомайським РП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою в цей же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: