Справа № 168/43/20
Провадження № 1-кп/168/2/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000347 від 29.12.2018 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Ковель, Волинської області жителя АДРЕСА_1 українця, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, судимого 03.07.2006 Луцьким міськрайонним судом за ч. 5 ст. 185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч.2 ст. 383 КК України, та про обвинувачення, яке підтримується потерпілим - за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 383 КК,

в с т а н о в и в:

28.12.2018, близько 20.00 год., ОСОБА_4 , після сварки з жителями м. Ковель ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка виникла через приїзд останніх на територію житлового будинку його співмешканки ОСОБА_12 , яка відбувалася на території зазначеного господарства, побіг до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де у веранді з необережності наніс сокирою тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 за таких обставин.
Схопивши до рук сокиру, яка лежала на підлозі в веранді, знаходячись з правового боку від виходу з веранди житлового будинку, діючи з необережністю у вигляді злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання в результаті своїх протиправних дій суспільно- небезпечних наслідків, однак за обставинами події такі наслідки повинен був та міг передбачити, побачивши, що в будинок заходить чоловік, підняв з метою захисту сокиру в напрямку знизу до верху. Піднімаючи сокиру ОСОБА_4 зачепив її гострою частиною обличчя ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, рубаних ран лівої половини обличчя, відкриті переломи лобної та верхньощелепних кісток, струс головного мозку, важке склеральне проникаюче поранення з випадінням внутрішньоочних оболонок лівого ока, гіфема, гемофтальм, вивих кришталика лівого ока, розкрив кон`юнктиви лівого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
В подальшому, ОСОБА_4 , 28.12.2018, о 20 год. 18 хв., перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зателефонував на спецлінію «102» Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Волинській області та повідомив, що невідомі особи увірвалися у будинок та нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_6 . За даним фактом на місце події виїхала слідчого оперативна-група Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області. ОСОБА_4 28.12.2018, о 21 год. 50 хв., маючи злочинний намір, направлений на завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, знаходячись у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, достовірно знаючи, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 спричинив він, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме: повідомив слідчому слідчого відділення Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_13 про те, що 28.12.2018, біля 20 год. 10 хв. невідомі особи, перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , умисно спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 , за результатами вказаного повідомлення слідчим складений відповідний протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується), в якому зі слів ОСОБА_4 зазначено про те, що 28.12.2018, біля 20 год. 10 хв., невідомі особи, перебуваючи у подвір`ї у АДРЕСА_2 , погрожували заявнику вогнепальною зброєю та умисно заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_6 в ділянці голови. Також обвинувачений наполягав на відібранні даної заяви, притягнення винних осіб до відповідальності та поставив свій підпис.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383 та ст.128 КК України визнав повністю.

Дав показання про те, що весною 2018 р. він познайомився з ОСОБА_12 , матір`ю потерпілого, з якою став зустрічатись, через кілька тижнів переїхав в м.Львів, де продовжив з нею підтримувати відносини. З дітьми ОСОБА_12 , зокрема з ОСОБА_6 в нього конфлікту не було, навпаки були нормальні відносини. Батько ОСОБА_12 ОСОБА_14 , категорично заперечував проти їхніх відносин та всіляко намагався перешкодити їм. При цьому погрожував і обвинуваченому, і матері обвинуваченого в розмовах по телефону та в смс повідомленнях фізичною розправою. З метою позбутись втручання ОСОБА_14 він на ОСОБА_12 вирішили переїхати з м.Львова на проживання в с.Мильці Старовижівського району, в будинок, власником якого є остання. З ними переїхала дочка ОСОБА_12 - ОСОБА_15 , яку перевели в школу в тому селі. В цьому будинку вже два місяці жив потерпілий ОСОБА_6 . Після переїзду, під час спільного проживання в с.Мильці відносини з потерпілим було нормальні, конфліктів не було. Однак ОСОБА_14 і надалі надсилав смс повідомлення з погрозами йому, а також погрожував ОСОБА_12

28.12.2018 р. він отримав від ОСОБА_14 чергове смс повідомлення з погрозами, а саме такого змісту: «Втікай, по тебе вже виїхали». Він вкотре проігнорував цю погрозу. Ввечері, 28.12.2018 до їхнього будинку приїхав автомобіль. Він вийшов на вулицю глянути хто це, оскільки поблизу інших будинків не було, а автомобіль зупинився саме перед їхніми воротами. За ним слідом вийшов ОСОБА_6 , з власної ініціативи. Виходивши вулицю, він увімкнув світло на вулиці, яке освітлювало лише частину подвір`я. Вийшовши з будинку на відстань приблизно до 8 м, до воріт він не підходив. Побачив, що біля машини стояли троє невідомих чоловіків, один із яких запитав чи це ОСОБА_16 . Він у відповідь перепитав: «Хто ти?». У відповідь почув слова: «Реанімація». В цей час один із чоловіків з предметом схожим на бейсбольну біту, якого тримав в руках, вже намагався відчинити хвіртку. Зрозумівши, що чоловік з бейсбольною битою не прийшов ввечері в темну пору доби до будинку з добрими намірами, він крикнув ОСОБА_6 , щоб останній втікав, і сам також побіг до будинку. Чоловік з битою біг за ним, нічого при цьому не кричав. Він забіг на веранду будинку і з метою самозахисту, оскільки розцінив ці дії як напад, то взяв у праву руку сокиру, а в ліву молоток. Сокира та молоток перебували на веранді, оскільки ними на передодні користувався, тому, що будинок в с.Мильці опалюється дровами, тому приїхавши туди він нагострив дві сокири для заготівлі дров, а не з метою вчинити сокирами злочин, як це стверджує потерпілий. Невідомий чоловік підбіг до вхідних дверей веранди і став розмахувати битою в сторону обвинуваченого. Обвинувачений відмахувався від нього молотком і сокирою, яких мав в руках. На веранді було темно. Невідомий чоловік відійшов від дверей назад. Після цього, вийшовши з веранди, він побачив, що біля льоху стоять троє чоловіків. Той, що посередині, підняв руку, в якій тримав пістолет, почув що натиснув на спусковий гачок двічі, однак вистрілу не було. Обвинувачений впав на землю. Після цього піднявся і побіг в хату, крикнувши з коридору ОСОБА_12 , щоб вона вимкнула світло, лягла з дітьми на підлогу, бо на вулиці стріляють. Був впевнений, що ОСОБА_6 вже був у будинку. Сам закрив двері, що вели з веранди у кухню, і залишався на веранді. Був схвильований і готовий оборонятись, очікував нападників зі сторони льоху, тримаючи в руках сокиру та молоток, стояв з опущеним руками. Очікував нападників зі сторони будинку, де знаходиться льох. Однак, в той же час почув саме з іншої сторони будинку гуркіт труби, що підпирала вхідні двері веранди. Зрозумів, що у вхідні двері веранди тобто з іншої сторони будинку хтось забігає. Тому коли повернувся в ту сторону. Подумав, що це один з нападників, хотів себе захистити від нападу, і коли підносив для захисту праву руку, в якій була сокира, в цей момент відчув, що з чимось зіткнувся, хтось впав на підлогу на веранді. Після цього почув слова «Ну нічого собі», зрозумів по голосу, що це ОСОБА_6 . Він піднявши потерпілого, затягнув його всередину будинку, обличчя потерпілого було в крові, почав зі ОСОБА_12 надавати потерпілому медичну допомогу. Зрозумів, що наніс сокирою удар потерпілому, хоча такого наміру не мав, прийняв його за нападника, бо був схвильований нападом, і тою загрозою, яка існує вогнепальна зброя, крім того, був впевнений, що потерпілий вже давно перебуває в будинку. ОСОБА_6 пояснив, що його вдарили бітою по нозі, від удару він впав, після цього оббіг навколо будинку і став з іншого боку будинку вбігати у двері веранди. Знає це зі слів потерпілого, а також бачив у подальшому на нозі потерпілого великий синець від удару битою. ОСОБА_6 запропонував і він погодився сказати, що його сокирою вдарили ті чоловіки, який прислав дід. У поліцію зателефонував і повідомив, що на них вчинено напад. Через деякий час в двері постукали, це була сусідка ОСОБА_17 , він потім бачив, що ці четверо чоловіків стояли на вулиці біля машини, також зібрався натовп жителів села. Один з приїжджих чоловіків зателефонував з мобільного телефону до ОСОБА_14 , дав ОСОБА_17 трубку. Таким чином, він зрозумів, що телефонують до ОСОБА_14 з метою підтвердити, що саме за вказівкою ОСОБА_14 вони приїхали. Він викликав швидку, поліцію. Потерпілого відвезли в лікарню, а в нього поліція відібрала показання. Визнає, що повідомив неправдиву інформацію поліції, оскільки був розгублений, переляканий. Все відбулось за лічені хвилини. Наміру наносити удар потерпілому він не мав. Сприйняв потерпілого за нападника, відтак захищався тим чином, яким міг, бо не міг передбачити, що в нападника було на меті. Сокиру та молоток викинув на диван у веранді. Наступного дня викинув сокиру в річку, а молоток вилучили працівники поліції.

Наніс удар потерпілому ненавмисно, з потерпілим не мав жодних конфліктів чи суперечок, навпаки між ними були нормальні відносини. Жодних підстав завдавати умисно удар потерпілому не було, і також не встановлено і в ході судового розгляду, крім того, якби він мав на це намір, то ніщо не перешкоджало довести цей намір до кінця. Також відразу ж після нанесення удару він вибачався перед потерпілим, і потерпілий це підтверджує.

Стверджує, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхали до нього того вечора за дорученням батька ОСОБА_12 , який неодноразово погрожував фізичною розправою йому у випадку, якщо він не покине ОСОБА_12 .

Потерпілого доставили в лікарню в м.Ковель, а потім скерували в м.Одесу на лікування. Після лікування потерпілий ОСОБА_6 з мамою - ОСОБА_12 відразу ж повернулись в с.Мильці, де вони продовжували проживати в одному будинку, між ними були добрі відносини, він допомагав потерпілому чим міг, претензій потерпілий до нього не мав, навпаки вимагав він нього та ОСОБА_12 шантажувати ОСОБА_14 , а саме тим, що за його вказівкою стався той випадок. Метою шантажу було, щоб ОСОБА_14 переоформив квартиру на ОСОБА_6 .

Потерпілий повідомив про те, що буде писати скаргу в поліцію лише в березні, після того як поїхав знов на лікування в Одесу з бабусею, після якого повернувся відразу з м.Одеси в м.Львів. Тоді позиція потерпілого змінилась. Припускає, що ОСОБА_14 намовив потерпілого шляхом обману змінити показання, щось пообіцяв. Тому за заявою потерпілого й порушено кримінальну справу.

Просить в потерпілого вибачення, а суд просить суворо його не карати, у вчиненому розкаюється.

Крім визнання вини обвинуваченим, факт вчинення обвинуваченим вказаних кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, які досліджені в ході судового розгляду.

Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що батько неодноразово їй казав, що найме людей побити ОСОБА_16 . 28.12.2018 р. коли до їхнього господарства приїхала машина, вона пожартувала, що то люди, яких батько найняв, всерйоз його погроз не сприймали. ОСОБА_16 з ОСОБА_18 вийшли на вулицю подивитись, їх довго не було, ОСОБА_16 прибіг, був переляканий, крикнув виключити світло, оскільки там стріляють, викликати поліцію. Данило залишався на подвір`ї, вона за ОСОБА_4 підбігла до вхідних дверей, було темно, ОСОБА_4 стояв перший, а вона позаду ОСОБА_4 , тому вона побачила лише, що на веранді хтось намагався забігти всередину у веранду, бачила якийсь рух, ОСОБА_16 відмахнувся, чи мав ОСОБА_16 в руках щось не бачила, ця людина відбігла назад, тоді хтось інший забіг в веранду, ОСОБА_16 махнув рукою, чоловік впав, ОСОБА_16 крикнув : « ОСОБА_18 , це ти?», тоді вона побачила, що це був ОСОБА_18 . Видно було лише силует людини, яка вбігає. Вони забрали ОСОБА_18 в хату, закрили двері, ОСОБА_16 викликав швидку, поліцію, чекав її приїзду, потім приїхав до лікарні. Відносини між сином та обвинуваченим були добрі, ОСОБА_14 заперечував проти їхніх відносин, погрожував, найняв приватного детектива слідкувати за ОСОБА_16 , в липні 2019 р. написав заяву в поліцію, вимагав, щоб вона змінила свої показання. Вона чула як ОСОБА_16 і ОСОБА_18 розмовляли між собою і згадували в розмові про вистріли і осічки, про те як втікали від тих бандитів. ОСОБА_4 вибачався і казав, що випадково вдарив потерпілого. Також повідомила, що вони знали, що тато найняв людей, боялись бандитів, які продовжували погрожувати ОСОБА_16 , тому і не подали ніяких заяв в поліцію. Спочатку вона доглядала сина і їздила з ним на операції, після того як стали їздити її мама, батько та колишній чоловік, то ОСОБА_18 змінив свою думку. З якої причини не знає. ЇЇ батько чинив тиск на ОСОБА_16 до 28.12.2018, а також після тих подій. Також батько та колишній чоловік чинили і на неї психологічний тиск, «організували» їй заборонний припис, вимагали змінити показання, шантажуючи дітьми, та сказати, що ніби ОСОБА_16 з ОСОБА_18 посварились, і тому ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_18 .
Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, що ввечері 28.12.2018 р. вона перебувала в будинку і побачила, що брат має рану, мама надає йому допомогу, а ОСОБА_4 сидів біля ОСОБА_16 і вибачався, казав, що випадково вдарив брата, питав чи брат розкаже, що це він його вдарив. Напередодні конфліктів між братом та ОСОБА_4 не було.
Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що ввечері 28.12.2019 р. на вулиці біля будинку ОСОБА_12 побачив 4 чоловіків, які стояли біля машини, були спокійні, не агресивні, сказали, що чекають приїзду поліції, потім не дочекавшись, сіли в машину і поїхали. Також там були інші люди односельчани. Зі слів односельчан дізнався, що ОСОБА_4 ударив потерпілого.
Свідок ОСОБА_20 дала показання про те, що ввечері 28.12.2018 поверталась від брата, біля будинку ОСОБА_21 почула крики ОСОБА_12 з будинку, біля господарства на дорозі стояли 4 чоловіків, стояла машина, вони сказали, що не знають, що сталось, нічого не робили, просто стояли тут, що їх викликав батько ОСОБА_22 вивезти ОСОБА_4 . Один із них подзвонив батькові ОСОБА_12 . ОСОБА_14 , який сказав, що нікого не наймав. Вони не мали у руках нічого, крім мобільного телефону, ніякої зброї не бачила, бійки чи конфліктів не чула. За той час поблизу господарства вже зібрались інші люди. Почувши сирену, чоловіки поїхали. Коли вона зайшла в будинок, то в кухні була кров на підлозі, ОСОБА_12 сказала, що ці чоловіки побили ОСОБА_6 про те, що між обвинуваченим та потерпілим є якість конфлікти не знає. Веранда будинку не освітлювалась, на вулиці світло було увімкнене.
Свідок ОСОБА_23 дала показання про те, що зі сторони ОСОБА_14 за кілька тижнів до тих подій приблизно з вересня 2018 р. та до квітня 2020 р. на їй адресу надходили смс повідомлення з погрозами життю сина, також періодично телефонував, казав щоб син вийшов і що приїде дві машини і розправляться зі сином, обзивав її, чинив психологічний тиск, тому вона змінила номер телефону. Причина дзвінків - вимагав, щоб син припинив проживати з ОСОБА_24 . Син приїхав додому і сказав, що випадково вдарив ОСОБА_18 , оскільки приїхали бандити. Знає, що син зробив це не навмисно, бо ніколи про дітей ОСОБА_22 нічого поганого не казав. Син перебував під тиском батька ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхав в с.Мильці подивитись на будинок, що здавався в оренду. Про оренду сказав чоловік на ім`я ОСОБА_25 , а хтось з монастиря дав номер телефону. Під`їхали до хати і на територію господарства не заходили, освітлення там здається було. Там на подвір`ї стояли якісь люди, що згодом вони побігли до хати, було чути крики. Жодних тілесних ушкоджень ні він, ні його друзі нікому не наносили, жодних бит, жодної зброї не мали. Підійшла якась жінка спитала що відбувається. Не пам`ятає чи надавав їй телефон, щоб спілкуватись з ОСОБА_26 . Перебували там до 15 хв. По дорозі працівники поліції зупинили їх транспортний засіб, доставили в райвідділ, оглядали автомобіль, він давав якість показання, зміст їх не пам`ятає. У судовому засіданні 12.10.2021 р. дав показання про те, що обставин детально не пам`ятає, підтримує свої показання, які надавав слідчому, оскільки їх краще памятав на той момент.
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 дали показання про те, що подивитись будинок в с.Мильці, який здавався в оренду. Автомобіль зупинили на дорозі, на територію господарства не заходили, конфліктів ні з ким не мали, на подвір`ї був якийсь чоловік, згодом стало відомо, що в тому будинку щось відбулось, бо по дорозі додому їхній автомобіль зупинили працівники поліції і їх доставили в Старовижівський ВП.
Свідок ОСОБА_27 дав показання про те, що дізнався по телефону зі слів тестя, що сина вдарив сокирою ОСОБА_4 . Син лікувався спочатку в м.Одесі. З м.Одеси син з дружиною повернулись в с.Мільці, де його доглядала дружина, потім стан погіршився і син повернувся у Львів. Його викликали на допит один раз в лютому 2019, потім слідчий приїжджав до них до Львова, тому був упевнений в тому, що справу розслідують, однак влітку 2019 року дізнався, що справа закрита. Він зі сином поїхали в Стару Вижівку, син написав заяву і справу відновили.
Свідок ОСОБА_14 дав показання про те, що влітку 2018 р. дочка стала проживати з обвинуваченим у м.Львові, найняла йому квартиру. 28.12.2018 внук попросив маму переписати будинок в с.Мильці на нього. ОСОБА_4 сказав дочці, що повбиває всіх, якщо вона погодиться. Вважає, що це стало причиною вчинку обвинуваченого, оскільки обвинувачений претендував на цей будинок. На території господарства є два будинки. Один він хотів здати в оренду. Мали приїхали люди подивитись будинок. Про ту подію телефоном повідомила дочка. Зі слів ОСОБА_18 згодом дізнався, що 28.12.2018 до будинку приїхала машина, обвинувачений сказав ОСОБА_12 , щоб ОСОБА_18 вийшов з ним на вулицю. Обвинувачений побіг до будинку, а потерпілий побіг за ним, і тоді обвинувачений наніс удар сокирою. Лише в лютому внук розповів це бабусі, а йому особисто розповів у березні. Заяву в поліцію він написав в липні 2019 р. Сказав, що його залякали з метою відмовитись від показань, і тому внук раніше про це не розповідав, також внукові сказали, що він ( ОСОБА_14 ) найняв людей аби побити обвинуваченого. Однак, це дійсності не відповідає, жодних людей не наймав. Номер телефону Вижовця має, але в грудні 2018 з ним не спілкувався. З ОСОБА_4 він по телефону спілкувався, однак ОСОБА_4 не погрожував, навпаки останній погрожував йому до злочину, і після злочину, поки згодом ОСОБА_4 не змінив номер телефону. З мамою обвинуваченого по телефону розмовляв, оскільки не зміг зателефонувати до обвинуваченого, сказав, що син буде відповідати за законом за те, що вчинив з внуком.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні дав показання про те, що за два місяці до нанесення тілесних ушкоджень він приїхав в село Мильці та проживав в будинку діда. Будинок в селі дід побудував для нього, а незадовго до цих подій мама оформила будинок на себе. З цього приводу з ОСОБА_4 було непорозуміння. 28 грудня 2018 р. туди приїхали мама, її співмешканець ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_28 святкувати Новий рік. Два дні вони проживали в будинку, а він проживав в свого друга. Ввечері 28 грудня він перебував в кімнаті будинку, почув, що на вулиці шум автомобіля і хтось автомобілем зупинився біля їхнього господарства. Подумавши, що це хтось приїхав до нього, він вийшов на вулицю, вийшовши увімкнув світло на вулиці. ОСОБА_4 вийшов за ним. На вулиці було темно. Відстань від дверей до воріт близько 20-30 м. На дорозі стояли троє чоловіків, які не перебували в полі зору лампи на вулиці. Ці чоловіки привітались, після чого ОСОБА_4 розвернувся і почав бігти в сторону будинку. Він, злякавшись, також побіг вслід за обвинуваченим. Відстань при цьому між ним та обвинуваченим була близько 6 кроків. Ці чоловіки нічого не казали, не мали при собі в руках жодної зброї чи інших речей для нанесення ударів, жодних пострілів чи інших звуків він не чув, не бачив, щоб ці чоловіки бігли до будинку за ними. ОСОБА_4 забіг в будинок, вхід до якого здійснюється через веранду, він забіг за ОСОБА_4 через деякий проміжок часу. Забігав, повернувшись правим боком вперед. ОСОБА_4 стояв зліва від нього біля дверей веранди, обличчям до нього. В цей момент відчув удар в обличчя, ОСОБА_4 тримаючи в руці сокиру, наніс йому удар нею в напрямку знизу вгору. Від удару потерпілий впав, свідомість не втрачав. ОСОБА_4 тут же підняв його та завів в кухню, сказавши дослівно: «ну ти і міцний». В кухні мама надавала йому медичну допомогу, згодом приїхала «швидка», його відправили в лікарню в м.Ковель, де він перебував в реанімації, згодом перевели на лікування в м.Львів, а тоді в м.Одесу. ОСОБА_4 приходив до нього в лікарню в Ковелі і просив не надавати показання працівникам поліції, посилаючись на те, що це можна зробити пізніше, питав чи пам`ятає він про вистріли і осічки. Також обвинувачений вибачався і казав, що не мав умислу його вдарити, думав, що наносить удар іншій особі. Мама також просила його відмовитись від показань відповідно до ст. 63 Конституції, казала, що за ними стежать ті бандити, що приїжджали до них. Внаслідок дії препаратів та лікування він не повністю усвідомлював, що відбувається, тому погодився з мамою та ОСОБА_4 та повідомив коли прийшов працівник поліції, що відмовляється надавати показання. При цьому був впевнений, що може їх надати пізніше. Після лікування в Одесі, він повернувся з мамою в с.Мильці, де продовжив лікування, з ліжка йому не було дозволено ставати, за ним доглядала мама, обвинувачений проживав з ними в тому ж будинку, проте вони не спілкувались. Був упевнений в тому, що проводиться розслідування справи. Виявилось, що справу закрили. Після розмови з мамою згадав про те, що відмовився від показань. Повернувшись до м. Львова він написав заяву про вчинення злочину. Мама просила його, сестру та батька не давати показання проти обвинуваченого, чинила на них психологічний тиск, будучи під впливом обвинуваченого. З цього приводу були винесені заборонні приписи. Мама не була присутня під час удару і не бачила цього.
Потерпілий повідомив суду, що відповідно до ч.3 ст. 338 КПК після зміни обвинувачення прокурором з ч.1 ст.121 КК на ст.128 КК, він підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а саме за ч.1 ст.121 КК України.
Підтримує цивільний позов в повному обсязі. Просить засудити обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України та ч.2 ст. 383 КК України до позбавлення волі з максимальному розмірі, передбаченому санкцією цих статей. Наполягає на тому, що обвинувачений умисно наніс йому тілесні ушкодження, оскільки ОСОБА_4 бачив, що це саме потерпілий забіг у веранду, а тоді лише наніс удар сокирою.
Відомості про вказані кримінальні правопорушення були внесені до ЄРДР за №000347 на підставі заяви ОСОБА_4 за ч.2 ст. 122 КК України за його зверненням по телефону на лінію служби « НОМЕР_1 » про те, що 28.12.2018 невідома особа під час сварки з його пасинком з метою залякування його вчинити певні дії, зокрема виселити з будинку, умисно завдала невідомим предметом удар в обличчя, заподіявши його пасинку середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді перелому виличної кістки обличчя.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 28.12.2018 ОСОБА_4 , будучи попередженим про відповідальність за ст. 383 КК, повідомив, що 28.12.20218 близько 20.10 год. троє невідомих осіб, перебуваючи у подвір`ї в АДРЕСА_3 , погрожували заявнику вогнепальною зброєю та умисно заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_6 1996 р.н. (а.с.2 т.6).

Згідно з рапортом помічника чергового Старовижівського ВП від 28.12.20218. надійшло повідомлення в поліцію 28.12.2018 о 20.18 год. від заявника ОСОБА_4 про те, що в будинок щойно увірвались троє невідомих осіб (зі слів заявника з пістолетом та битами) нанесли тілесні ушкодження одній особі синові власниці будинку). Зі слів заявника зробили вистріл, але дало осічку два рази. Дані особи приїхали на транспортному засобі, а заявник знаходиться в будинку. Чи дані особи ще на місці невідомо, та як заявник зачинився в будинку і боїться виходити з нього. Просить допомоги поліції та швидку. Будинок знаходиться біля монастиря, особи нічого не забрали, лише сказали, що будуть бити.

Відповідно до протоколу огляд у місця події від 28.12.2018, в ході огляду господарства в АДРЕСА_3 , виявлено у веранді будинку на підлозі навпроти вхідних дверей калюжу крові (речовину бурого кольору, зовні схожу на кров). Від даної калюжі краплі крові ведуть до кухні, вхід до кухонної кімнати здійснюється через дерев`яні двері, в кухні біля столу на підлозі є калюжа бурого кольору, зовні схожа на кров, біля столу виявлено молоток з дерев`яною ручкою та сокиру та металеву шпицю.

Згідно з рапортом (а.с.13,16 т.6) від 28.12.20218 р. ОСОБА_6 доставлений в Ковельську ЦРЛ з тілесними ушкодженням, зі слів потерпілого тілесні ушкодження нанесли невідомі особи сокирою в АДРЕСА_3 .

Згідно з протоколом обшуку (а.с. 18 т.6) від 06.01.2019 р. в ході обшуку будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 добровільно видав сокиру, інших сокир в господарстві не виявлено.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту (а.с.34 т.6) з участю ОСОБА_20 , встановлено, що свідок 28.12.2028 р. близько 20.00 год. поверталась додому. На відстані за 200 м від будинку сусідки побачила шарпанину між невідомими особами, в цей час почула крики ОСОБА_12 на подвір`ї і побігла до брата покликати допомогу. Коли повернулась з братом та іншими односельчанами, то на подвір`ї вже не було нікого. На дорозі стояв автомобіль, біля якого були невідомі особи, які попросили свідка зайти в будинок та покликати ОСОБА_16 , коли вона пішла до будинку, то побачила ОСОБА_6 , обличчя якого було в крові. В будинку були сліди крові.

Згідно з висновком експерта № 23 від 06.02.2019 р. в ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, відкриті переломи лобної та верхньощелепних кісток, струс головного мозку, рубаних ран лівої половини обличчя, важке склеральне проникаюче поранення з випадінням внутрішньоочних оболонок лівого ока, гіфема, гемофтальм, вивих кришталика лівого ока, розрив кон`юнктиви лівого ока. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії гострого предмету (предметів), без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх), можливо при обставинах вказаних в описовій частині ухвали, терміном утворення відповідає даним в наданій медичній документації, кількістю контактів не менше двох. Судово-медичних даних що вище вказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту немає. Тілесні ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком експерта № 135 (додаткова) від 17.10.2019 виявлені в ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, викладених в протоколах, де потерпілий розказав та показав як це відбувалось, при проведенні слідчого експерименту 26 липня 2019 року, від одноразової дії гостро-рублячого предмету (сокири) в ділянку обличчя зліва ОСОБА_29 в напрямку з знизу вверх.
Постановою слідчого від 31.03.2019 дане провадження за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень закрито (том 6 а.с.82). Вказана постанова 21.06.2019 р. була скасована і матеріали направлено для проведення подальшого досудового розслідування (том 6 а.с. 84).
З протоколу (а.с.85 т.6) прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.07.2019 р. встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що 28.12.2018 р. ОСОБА_4 , перебуваючи у веранді будинку по АДРЕСА_3 , умисно наніс йому один удар сокирою в ліву частину обличчя.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 26.07.2019 з участю потерпілого, в ході даної слідчої дії останній повідомив, що ввечері 28.12.2018 до будинку під`їхав автомобіль, після чого вони з ОСОБА_4 вийшли на вулицю, вказав місце, де відбувалась розмова між невідомими особами, обвинувачений побіг до будинку, а потерпілий пішов за ним. Показав як він заходив правим боком у будинок, та коли зайшов у веранду, то ОСОБА_4 вдарив його сокирою внизу вверх тримаючи в правій руці в ліву сторону обличчя, показав як впав, після чого обвинувачений підняв його та завів до кімнати. Потім зник на приблизно 8 хв. ОСОБА_4 розповів йому, що дерев`яний тримач до сокири спалив, а металеву частину викинув у ставок.

Протоколом огляду місцевості від 18.08.2019 зафіксовано, що поблизу господарства в АДРЕСА_3 , на відстані близько 35 м виявлено водойму у виді ставка розміром 15х15 м, будь-яких предметів, що мають значення для справи не виявлено.

Згідно з протоколом обшуку в с. Осьмиговичі від 25.10.2019 за місцем проживання матері обвинуваченого, зафіксовано, що вилучено з господарства 5 господарських сокир.

За заявою потерпілого долучено до матеріалів кримінального провадження флеш карти з файлами, що містять фотозображення ран обличчя потерпілого, медичної документації, та інших файлів записів розмов, зі змісту даних файлів зафіксовано телефонну розмову про нанесення тілесного ушкодження потерпілому.

Згідно з витягом (а.с. 146 т. 6) з ЄРДР від 12.12.2019 р. за №0000331, внесено відомості про вчинення кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст. 383 КК, про те, що ОСОБА_4 завідомо неправдиво повідомив слідчого про вчинення невідомими особами злочину, а саме про те, що невідомі особи нанесли ОСОБА_6 тілесні ушкодження сокирою.

Постановою від 24.12.2019 р. провадження №0000331 об`єднано в одне провадження з провадженням №000347.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 14.01.2020 з участю підозрюваного та захисника встановлено, що в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 повідомив, що близько 20.00 год. 28.12.2018 він, почувши, що біля будинку зупинився автомобіль, вийшов на вулицю з потерпілим. В будинку залишилась ОСОБА_12 та її донька ОСОБА_15 , повідомив про неприязні відносини між ним та батьком співмешканки ОСОБА_14 . Виходячи через веранду на вулицю, він увімкнув світло на вулицю, щоб бачити автомобіль. Біля паркану помітив трьох чоловіків, один з яких намагався відчинити металеві ворота. Один з присутніх вигукнув ім`я ОСОБА_16 . Один з чоловіків підбіг до хвіртки та почав забігати на подвір`я, в руках мав предмет, схожий на бейсбольну биту. Він сказав потеплілому втікати та першим побіг до будинку. Коли біг до будинку, то не бачив де перебував цей чоловік і потерпілий. Забігши на веранду він взяв сокиру, що була в лівому куті на веранді, та молоток. Сокиру взяв в праву руку, а молоток в ліву з метою самооборони, оскільки усвідомлював, що чоловік, який забіг на подвір`я може спричинити йому тілесні ушкодження. Став навпроти дверей веранди. В цей час зі сторони подвір`я біля дверей стояв кремезний чоловік, який почав наносити удари битою в сторону обвинуваченого. Один раз влучив в двері. Біля погребу помітив трьох чоловіків, один з яких, що стояв по центру, направив в сторону обвинуваченого предмет, зовні схожий на пістолет та зробив два спуски. Потім обвинувачений забіг на веранду, відкрив двері кухні і сказав ОСОБА_12 вимкнути світло, лягти на підлогу на викликати поліцію. Він закрив двері кухні і став обличчям до дверного проходу тримаючи в правій руці сокиру за дерев`яну ручку ближче до центру. Увагу зосередив в праву сторону в якій могли бути нападники. Через секунд 30 почув гуркіт дверей, через які здійснюється вхід у веранду. Побачив чоловіка, що швидко намагався забігти в веранду через двері, подумав, що цей чоловік має мету заподіяти тілесні ушкодження. Тому з метою самозахисту він підняв сокиру догори відмахуючись від особи, яка заходить в веранду, і в той час відчув, що відбулось зіткнення цієї людини зі сокирою. Чоловік впав, по голосу він зрозумів, що це потерпілий. Потім підняв потерпілого, завів в будинок, почав телефонувати на лінію «103» та «102». Сокиру викинув іншого дня в річку біля монастиря. Після того, на веранді вимкнули світло з метою перевірки можливості обвинуваченим бачити людину, котра забігала в веранду. Встановлено, що при вимкненому світліу веранді неможливо розгледіти особу, яка знаходиться у дверному проході, а видно лише її силует, що підтвердили поняті /том 6 а.с.152-155/.
Надані суду докази, відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

До суду обвинувальний акт надійшов про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 121 КК та ч.2 ст. 383 КК. У ході судового розгляду прокурор змінив обвинувачення в частині ч.1 ст. 121 на ст. 128 КК.

Незважаючи на це, потерпілий ОСОБА_6 після зміни правової кваліфікації прокурором, підтримує обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, а саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи потерпілого про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 121 КК є необґрунтованими.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Показання потерпілого співпадають з показанням обвинуваченого в частині способу (механізму) нанесення тілесного ушкодження та надання допомоги обвинуваченим потерпілому безпосередньо після його нанесення.

Склад злочину, передбаченого ст.121 КК визначається за суб`єктивною стороною, виходячи з способу вчинення, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

Так встановлено, що конфліктів між потерпілим та обвинуваченим не було, що підтвердили також і свідки, обвинувачений вибачився перед потерпілим відразу після нанесення удару, також відразу після нанесення удару надавав потерпілому допомогу, наніс один удар, з метою самозахисту, в напрямку знизу вгору, механізм нанесення удару відповідає тілесним ушкодження потерпілого, що підтверджено висновком експертизи. Вказаними обставинами спростовуються доводи сторони потерпілого про необґрунтовану перекваліфікацію дій обвинуваченого.
Не свідчить про умисел на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження той факт, що обвинувачений напередодні нагострив сокири, оскільки це вчинено для заготівлі дров і опалення будинку.
П. 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадку, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 128 КК
Таким чином, відповідно до ст. 377 КПК, з огляду на обставини справи, з урахуванням вищевказаних норм кримінального та кримінального процесуального закону, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 :
необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та завідомо неправдивого повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане із обвинуваченням особи у тяжкому злочині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України є: рецидив злочинів (щодо злочину, передбаченого ч.2 ст. 383 КК).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд також враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином та кримінальним проступком, особу винного, який не працює, не перебуває на обліку в психіатра та в нарколога, притягався до кримінальної відповідальності, обставини справи, характер вчиненого, наявність обтяжуючої та пом`якшуючої покарання обставин, думку потерпілого, який наполягає на призначення суворої міри покарання в обсязі попереднього обвинувачення, приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статей Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення, а за ст. 128 КК в редакції, чинній на момент вчинення інкримінованих дій.

Підстав для застосування положень ст.69 КК чи ст.75 КК немає.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, з урахуванням призначеного виду і розміру покарання, особи обвинуваченого, з метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, на підставі ст. 377 КПК України, слід залишити без змін.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання (відповідно до протоколу про затримання), а саме з 02.05.2021 р. (а.с.190 том 4).

В порядку ст. 36, ч.3 ст.128 КПК України прокурор пред`явив цивільний позов в інтересах держави в особі Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» (далі Інститут) до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину /том 3 а.с. 50/.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній медичній установі 45 ліжко-днів, на його лікування витрачено медичним закладом 18711, 90 грн., у зв`язку із чим закладу завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

Посилаючись на ст. 1206 ЦК України, п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат та п.1,2,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 р. прокурор просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 18711, 90 грн. заданої шкоди.

Підставами звернення саме прокурора з вказаним позовом зазначає те, що Інститут не звертався з позовом, прокурор відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» має може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень. Інтереси держави є оціночним поняттям. Заподіяння закладу охорони здоров`я матеріальної шкоди та невжиття заходів до її відшкодування порушує економічні інтереси держави, оскільки фінансування Інституту здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов, просить його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 позову прокурора не визнав, пояснив, що про те, що відновлено кримінальну справу він дізнався лише через під року, згодом, перебуваючи під вартою, не має доходів та можливості сплачувати цивільний позов.

Захисник ОСОБА_5 позову прокурора не визнав, вважає, що прокурор не є належним позивачем за даним позовом, оскільки Інститут є юридичною особою та може самостійно представляти свої інтереси в справі.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, додані до даних цивільного позову прокурора, суд приходить до висновку, що вказаний цивільний позов прокурора слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Зазначені кошти стягуються на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.

Відповідно до п.п.1,2,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, підлягає стягненню в сумі фактичних витрат з винних осіб, і визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування.

Згідно з довідками Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» ОСОБА_6 перебував 45 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні в вказаному закладі в умовах стаціонару. Витрати на його лікування за 1 ліжко-день становлять 415,82 грн., а всього 18711,9 грн. (а.с.54-56 том 3).

Доводи обвинуваченого про неможливість з огляду на матеріальне становище сплатити завдану шкоду, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Доводи сторони захисту про те, що прокурор не є належним позивачем в даному випадку не обґрунтовані, оскільки прокурор довів необхідність його звернення з цим позовом, також в поданих суду заявах Інститут позов прокурора підтримує (а.с.56, 149 том 3).

Враховуючи наведене, вказана суми витрат, понесених закладом охорони здоров`я, підлягає відшкодуванню, оскільки підтверджена відповідними доказами, а тому з ОСОБА_4 слід стягнути на користь Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» 18711,9 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 пред`явив цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (том 1 а.с. 8).

Позов мотивує тим, що внаслідок дій обвинуваченого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим лікувався в Ковельській ЦРЛ, ООТЦ міста Нововолинська, Одеському інституті очних хвороб ім. Філатова, де здійснював оперативне лікування неодноразово. Також здійснював і здійснює лікування амбулаторно, йому присвоєно IIІ групу інвалідності. На лікування його сім`я витратила більше ніж 180 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Зазначає, що йому завдано і моральну шкоду, оскільки він переніс велике моральне потрясіння, витримував фізичний біль, переріс ряд операцій, не зміг продовжити навчання, був порушений його звичайний рівень життя, втратив зір на ліве око, вимушений постійно лікуватись, не може вести попередній спосіб життя, витримує психологічне навантаження. На відшкодування моральної шкоди просить стягнути з ОСОБА_4 300 000 грн.

У судовому засіданні цивільний позивач (потерпілий ОСОБА_6 ) позов підтримав, доповнив, що в даний час він також періодично оперується, лікується і амбулаторно, з урахуванням специфіки медичних процедур, які з ним проводять, це впливає на його звичайний ритм і спосіб життя та спричиняє моральні страждання.

Представник потерпілого ОСОБА_7 повідомила, що потерпілий періодично лікується та несе витрати на лікування, ціну позову сторона потерпілого не змінює, і просить стягнути з обвинуваченого 180 000 грн. Докази на обґрунтування матеріальних збитків на лікування потерпілий надав - це чеки та квитанції, які долучені потерпілим впродовж усього судового розгляду справи, вони є належними та допустимими доказами, і їх достатньо для обґрунтування позову, відтак сума матеріальних збитків становить саме 180 000 грн.

У судовому засіданні обвинувачений цивільний позов потерпілого визнав частково, пояснив, що дійсно заподіяв з необережності потерпілому тілесне ушкодження, тому бажає відшкодувати потерпілому завдану шкоду, розмір якої буде обґрунтований і визначений судом в розумних межах. Також зазначив, що тривалий час перебував під цілодобовим домашнім арештом, згодом утримується під вартою, тому позбавлений весь цей час працювати, також сам потребує в даний час медичної допомоги.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що сторона захисту погоджується з цивільним позовом в разі якщо позовні вимоги підтверджені належними доказами, а саме погоджується з витратами потерпілого, пов`язаними з придбанням медикаментів, що зазначені і відповідають медичним призначенням та рекомендаціям. Зазначив про необґрунтованість відшкодування потерпілому вартості благодійних внесків, витрат на проїзд та супровід членів сім`ї, ряд медикаментів, на його погляд, не використовуються під час лікування таких травм, крім того ряд чеків є нечитабельні та на них відсутні дати. Щодо моральної шкоди, просить врахувати вимоги розумності та справедливості.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали позову потерпілого, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

У п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що відповідно до ст.1166, ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 внаслідок отримання тілесного ушкодження перебував на стаціонарному лікуванні в такі періоди:
з 28.12.2018 по 31.12.2018, з 31.12.2018 по 09.01.2019, з 10.01.2019 по 18.01.2019, з 12.02.2019 по 27.02.2019, з 14.05.2019 по 27.05.2019, з 16.07.2019 по 25.07.2019, з 25.02.2020 по 04.03.2020, з 16.06.2020 по 01.07.2020 /т.2 а.с. 165, 167,44, 167,171, 174, 179, 181, т.4 а.с.23/.

Крім того, проходив амбулаторне лікування, консультації та обстеження /т.2 а.с. 175-176, 43, 180, 164, 168, 177, а.с.22 т. 4, т.5 а.с. 207, а.с. 232 т.6/.

13.06.2019 рішенням МСЕК потерпілому присвоєна безтерміново ІІІ група інвалідності /т.2 а.с.173/.

За час лікування ним за власні кошти придбано ряд медикаментів та витрачено кошти.

Потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 180 000 грн., витрачених на лікування, проїзд, харчування та обстеження у зв`язку з лікуванням, стверджуючи, що на підтвердження саме цієї суми витрат він надав суду відповідні докази квитанції, квитки та чеки та інші документи.

Разом з тим, з наданих суду доказів долучених до справи оригіналів та завірених копій, встановлено, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди обґрунтовані не в повному обсязі, відтак підлягають задоволенню частково.

Суд погоджується з доводами потерпілого та не бере до уваги доводи сторони захисту та вважає обґрунтованими вимоги потерпілого до обвинуваченого про:

-стягнення вартості квитків на проїзд до місця лікування на ім`я потерпілого та його близьких родичів, оскільки як встановлено, в післяопераційний період він потребував сторонньої допомоги та супроводу, відтак вартість проїзду є прямими збитками;

-стягнення коштів на проведення тестів щодо захворювання на COVID -19, за збір аналізів оскільки без їх проведення не відбувається госпіталізація потерпілого;

-стягнення коштів, що були переказані на банківську картку аптек, оскільки зі слів потерпілого це оплата за медикаменти, які ним придбані в аптеках, де їх виготовляли;

-лікування зубів, як наслідок заподіяного тілесного ушкодження.

Суд вважає, що слід відмовити в частині стягнення з обвинуваченого коштів, що були здійснені як грошові перекази потерпілому від його родичів та між його родичами (з метою запобігання їх подвійного врахування), оскільки потерпілий не довів, що дані кошти не були використані для придбання медикаментів, також не надав доказів їх використання для оплати проживання та харчування.

Тому суд не бере до уваги надані на обґрунтування потерпілим докази на суму 382,50 грн. та 1000 грн. /а.с. 191-зворот, т.2/, на суму 5000 грн., 1500 грн. та 2000 грн. /а.с. 191-зворот, т.2/, на суму 5000 грн., 5000 грн. /а.с. 196-зворот, т.2/,на суму 2000 грн. /а.с. 197 т.2/,на суму 2815 грн. /а.с. 210 т.2/,на суму 15900 грн. /а.с. 53 т.7/,на суму 3830 грн., 5000 грн. та 2030 грн. /а.с. 54 на звороті т.7/,на суму 2000 грн. /а.с.61зворот т.7/,

Також не приймає до уваги суд надані документи про зняття готівки на суму 100 та 500 грн. /а.с. 198-зворот т.2/, 8000 грн. /а.с.55зворот т.7/, 4000 грн. /т.7 а.с.56/, оскільки вони не підтверджують здійснення витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого.

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що серед наданих копій чеків є ряд таких, що не читабельні, в тому числі на момент їх подання потерпілим до суду, однак, суду надано оригінали чеків та квитанцій, які в судовому засіданні були досліджені, відтак вони дані доводи не приймаються судом /т.2 а.с.192-зворот, а.с.193, а.с. 196-зворот, а.с.197-зворот, а.с.199-зворот, а.с. 202./

Також суд звертає увагу, що ряд чеків, що надані суду, дублюються, а тому, суд не враховує їх двічі при визначенні розміру заподіяної шкоди, а саме: на суму 46 грн. /а.с. 191, т.2/, на суму 1911 грн., який підтверджує сплату сум, вказаних у чеках на 1856 грн. та 55 грн. /а.с. 195, т.2/, два квитки на суму 351,41 грн. кожен /а.с.200 т.2/, які співпадають з наданими на а.с.211 т.2, два квитки на проїзд на суму 610,82 грн та 351,41 грн. /а.с. 211 зворот/, які дублюють надані на а.с.200 т.2, на суму 356,8 грн. /а.с. 108зворот, т.2/, чеки на а.с.212 та а.с. 212-зворот т.2 на суму 7,70 грн., 61,20 грн., 2815 грн., 275,5 грн., 7,70 грн., 9 грн., 70,4 грн., 49,98 грн., 10,00 грн., 3000 грн., 273,23 грн., 12,61 грн., 111,60 грн., які дублюються з наданими на а.с.210 т.2, та 6 чеків на а.с.107-зворот том 5, які є копіями оригіналів, що знаходяться на а.с.109- 110 т.5.

Також не підлягають стягненню з обвинуваченого оскільки не перебувають в причинному зв`язку із заподіянням шкоди обвинуваченим потерпілому:

-витрати на поповнення мобільного телефона на суму 250 грн. /т.2 а.с.209/,

-сплачені потерпілим благодійні внески: на суму 600 грн /а.с.196 т.2/, 4500 грн., 5500 грн. /т.2 а.с.213, 213зворот/, 450 грн. /а.с. 54зворот т.7/, 6200 грн. /а.с.56 т.7/, 450 грн. /а.с.63 т.7/, 6200 грн. /а.с. 65 т.7/, 450 грн. /т.7 а.с. 68/,

-та витрати на придбання пального на суму 915,40 грн. та 935,50 грн. /т.7 а.с. 53/, на суму 469,80 грн., 935,5 грн. /а.с.54 т.7/, на суму 915,4 грн. та 100,07 грн. /т.7 а.с.55зворот/.

Доказів на спростування обґрунтованості решти позовних вимог обвинуваченим та захисником, незважаючи на заперечення проти позову, суду не надано.

Таким чином, суд бере до уваги як належні докази на обґрунтування цивільного позову надані потерпілим чеки та квитанції та інші документи на а.с.191-214 том 2, а.с. 24-25 том 4, 231-233 том 6, 107-110, 175-177 том 5, а.с.1, 51-73, 128-130 том 7, за винятком тих, що судом до уваги не взяті з мотивів, описаних вище.

Загальна сума коштів, в даному випадку становить 102 980,90 грн.

Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди на суму 102 980,90 грн., і саме така сума коштів на відшкодування майнової шкоди, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає стягненню на користь потерпілого.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, особою яка її завдала, і така шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що очевидним є те, що ОСОБА_6 завдано моральної шкоди вчиненим злочином. У зв`язку з отриманою травмою, зокрема діями обвинуваченого, він став інвалідом ІІІ групи, що кардинально змінило його повсякденне життя та відносини з оточуючим світом, було допущено порушення нормального способу життя потерпілого. Приймає суд до уваги й те, що потерпілий переніс стрес, для відновлення та покращення стану здоров`я потребується значний період часу, протягом якого він змушений продовжити лікування, він лікується і в даний час, переніс ряд хірургічних операції, надалі він також потребує лікування.

Також звертався за допомогою до психолога та психіатра. Приймає амбулаторне лікування в умовах консультативної поліклініки КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 10.03.2020 по жовтень 2020 /т.2 а.с. 226,227, т.6 а.с. 234/.

Суд розглядає цивільний позов у межах заявлених позовних вимог (ч.5 ст.128 КПК, ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Також суд повинен виходити з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, вини особи, діями якої завдано моральну шкоду а саме ОСОБА_4 , та інших обставин, що мають істотне значення, таких як ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його матеріальний стан. Такі вимоги передбачені ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відтак з урахуванням викладених норм права та обставин справи, матеріального стану обвинуваченого, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди є стягнення з ОСОБА_4 170 000 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.383 КК України, та ст. 128 КК та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст. 383 КК у виді 2 /двох/ років позбавлення волі;

-за ст. 128 КК (в редакції, чинній на момент вчинення) у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 визначити 2 /два/ роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 02.05.2021 р., - з моменту затримання.

До набрання вироком законної сили залишити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» 18711 (вісімнадцять тисяч сімсот одинадцять) грн. 90 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 170 000 /сто сімдесят тисяч/ грн. на відшкодування моральної шкоди та 102 980 /сто дві тисячі дев`ятсот вісімдесят/ грн. 90 коп. завданої майнової шкоди внаслідок злочину.

У задоволенні решти позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 відмовити.

Речові докази:

-сокиру господарську, молоток, металеву спицю, господарську сокиру /а.с. 40-41, а.с. 11-12, том 6/ - повернути ОСОБА_12 ;

-змиви речовини бурого кольору /а.с. 17, том 6/ - знищити;

-п`ять господарських сокир /а.с. 111-112, том 6/ - повернути ОСОБА_23 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення, обвинуваченим, що перебуває під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1