Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1760/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №274/1760/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, та визначено заставу в сумі 68100 гривень, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що він вже 1 рік та 8 місяців утримується під вартою, а тому відносно нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Зазначає, що оголошена йому підозра та кваліфікація його дій за ч.2 ст.307 КК України органами досудового розслідування недоведена, оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують його причетність до вчинення інкримінованого злочину.

В ухвалі суду зазначено, що 17.03.2021 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження №0000252 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та інших.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань не заявляв.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив провадити апеляційний розгляд у відсутності захисника, повідомив, що свої права буде захищати самостійно, вказане питання погоджено з адвокатом.
Враховуючи, що участь захисника не є обов`язковою, прокурор не заперечував провадити апеляційний розгляд у відсутності захисника, апеляційний суд вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності захисника.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №274/1760/21, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000252 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та інших.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів та визначено заставу в сумі 68100 гривень.

07.02.2022 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 гривень, оскільки строк дії зазначеної ухвали спливає, а ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту наркотичного засобу та особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 постійного місця проживання не має, проживає без реєстрації у співмешканки, не працює, постійного джерела доходів не має, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на свідків обґрунтований тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 відоме місце проживання свідків та інших обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, та постійного джерела доходів не має.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.

Зазначення апелянтом про те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень ним своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи ОСОБА_7 про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення ним інкримінованого йому злочину, не є предметом даного апеляційного розгляду. Зазначеному буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.404,407,422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, та визначено заставу в сумі 68100 гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: