ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

23 вересня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
представника потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого -

встановив:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №№0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.

Судове засідання проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_16 , які будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Участь потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які не з`явились у судове засідання, забезпечена участю їх представника адвоката ОСОБА_7 . Причини неявки потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та його представника суду не відомі.

При цьому, суд зазначає, що в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа учасник судового провадження виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Більш того, в умовах воєнного стану, суд вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки, у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану на території нашої Держави, це становить загрозу для вказаних осіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотаннями про продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які просив задовольнити, та які підтримані прокурором ОСОБА_4 , представником потерпілих ОСОБА_17 адвокатом ОСОБА_7 .

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу не доведені, а обвинувачення є необґрунтованим. Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та представник потерпілих заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , вважали, що ризики не зменшились та існувати не перестали.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження щодо поданих клопотань, оцінивши їх доводи на предмет обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

Розглядаючи клопотання прокурора та оцінюючи доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд виходить з наступного.

За змістом ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якою суд керується в силу положень ч. 2 ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання прокурора та питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).
Тому при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у злочинах, у вчиненні яких вони обвинувачуються, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення в даному конкретному випадку. Також судом враховується вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню обвинувачених під вартою.
Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого згідно з ухвалою суду від 08.06.2022 запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існують на теперішній час, а також з огляду на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Судом враховується, що кожен з обвинувачених має зареєстроване місце проживання в м. Кривий Ріг і вони не мають постійного місця проживання в м. Одесі, з огляду на обстановку, яка склалась в країні, у тому числі на території м. Одеси та Одеської області, у зв`язку із введенням воєнного стану існує ризик можливого переховування обвинувачених від суду у світлі того, що на теперішній час після запровадження воєнного стану в Україні ведуться активні військові дії, під час яких наносяться ракетні, бомбові та артилерійські удари по воєнних та цивільних об`єктах, відбувається окупація частини території України, знищуються населенні пункти та гинуть люди, зокрема й цивільні, безпосередньо у місті Одеса та м. Кривий Ріг постійно оголошуються повітряні тривоги, запроваджена щоденна комендантська година, а тому суд вважає, що ступінь наявних ризиків для обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , (особливо ризику переховування) вочевидь суттєво не зменшився порівняно із ситуацією на час застосування запобіжного заходу. Навпаки, на переконання суду, ризик можливого переховування обвинувачених від суду посилюється, в порівнянні, що існував раніше, тим, що м. Кривий Ріг, в якому проживали до затримання та взяття під варту обвинувачені, знаходиться в Дніпровській області та на невеликий відстані від Херсонської області, яка в наявний час окупована російською федерацією і не підконтрольна Україні. Отже з урахуванням цього факту, обвинувачені будуть мати змогу потрапити на територію Херсонської області, що завадить подальшому судовому розгляду.
Отже, співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх ув`язнення у невизначеному майбутньому після затримання, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, продовження застосування строку запобіжного до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд вважає цілком обґрунтованим.
При цьому, суд наголошує, що кримінальний процесуальний законне вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Серед іншого, суд враховує, що до затримання обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_12 не мали постійного місця роботи, а обвинувачений ОСОБА_18 проходив службу у ДСНС та відповідно володіє певними навичками, здобутими під час несення служби; те, що обвинувачені у даному кримінальному провадженні згідно даних обвинувального акту раніше не судимі.

Крім того, судом враховується, що судом не допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, а також розмір шкоди, який завданий потерпілим у даному кримінальному провадженні злочинами, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 загальний розмір якої складає 1781283,18 грн. та про відшкодування якої потерпілі звернулись до суду з позовними заявами.

Зазначені обставини також свідчать про існування ризику можливого переховування обвинувачених від суду з метою ухилення від відповідальності як кримінальної так і цивільної.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, свідків, інших обвинувачених з метою їх залякування або викривлення їх показів, оскільки обвинувачені обізнані з місцем проживання потерпілих та свідків, обізнані про місце знаходження інших обвинувачених.

За таких обставин суд вважає, що не перестав існувати доведений прокурором перед судом ризик можливого здійснення обвинуваченими впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених з метою їх залякування або викривлення їх показів.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених, на даний час не зникли та існувати не перестали, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачені, кожен з них окремо, перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти дії щодо здійснення тиску на інших учасників даного кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження перед судом та не спростовано стороною захисту.
За таких обставин, суд вважає за доцільне продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених, у зв`язку з чим судом не приймаються доводи сторони захисту про наявність підстав для зміни відносно обвинувачених запобіжного заходу на менш суворий.

Суд переконаний, що вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених та на даний час існувати не перестали, а також з урахування запровадження на території України воєнного стану, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 на строк, що не перевищує 60 днів.

Продовжуючи дію виключного запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених, суд також враховує обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а саме вчинення злочинів шляхом підпалу, що в свою чергу є небезпечним способом та могло потягти за собою непоправимі наслідки як для життя, здоров`я так і майна інших осіб, при цьому завдало шкоди майну потерпілих, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , що у сукупності із тяжкістю можливого покарання виправдовує продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, суд вивчивши клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 , зазначає, що захисником викладені ті ж доводи, які він виклав в клопотанні про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_18 , яке було розглянуто у судовому засіданні 29 серпня 2022 року, та оцінка вказаним доводам вже надавалась, за результатами якого було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні такого клопотання, тому суд, за вказаних обставин та доведеністю перед судом клопотання прокурора, вважає, що клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про скасування запобіжного заходу є таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо посилання захисника на необґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_11 , суд звертає увагу, що у пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Водночас з урахуванням заперечень сторони захисту суд наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих суду доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше висунення обвинувачення.
Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Щодо альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої визначено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року, суд не вбачає підстав для зміни цього розміру, у зв`язку з чим визначений судом розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію на умовах, визначених в попередньому судовому рішенні.
Керуючись ст.ст. 331, 370, 376 КПК України, суд

постановив:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.
Застосований до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою, до кожного з них окремо, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 листопада 2022 року.
Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду від 08.11.2021 року у розмірі 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 908000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень, обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожному з них окремо залишити без змін.
Судовий розгляд кримінального провадження відкласти.
Строк дії ухвали суду в частині продовження щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинувачених обов`язків, в разі внесення визначеної судом суми застави, становить до 21 листопада 2022 року, включно.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено о 14:00 год. 27 вересня 2022 року в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/21884/20
Номер провадження № 1-кп/522/45/22
Головуючий суддя ОСОБА_1