Справа № 359/2749/20
Провадження № 1-кп/359/128/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , його представника адвоката ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження № 0000208, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.01.2019 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, українця, непрацюючого, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.

Так, 24.01.2019 р. близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебував в приміщенні приватного будинку АДРЕСА_3 , в якому винаймав одну із кімнат. В цей час, в приміщенні кухні даного будинку, ОСОБА_8 зустрів раніше незнайомого ОСОБА_10 , який зайшов до вказаного приміщення з метою дізнатись номер мобільного телефону власника зазначеного домоволодіння. Так, під час розмови між ними виникла словесна суперечка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу найму вказаного житла.

В ході даної суперечки у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з мотивів виниклих неприязних відносин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому удар кулаком правої руки в область відростка нижньої щелепи справа, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на підлогу. Далі ОСОБА_8 наніс йому не менше двох ударів кулаками обох рук в область голови, заподіявши тілесні ушкодження у виді синців, забоїв м`яких тканин голови, обличчя, струсу головного мозку, травматичних субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, розривів слизової оболонки рота, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також уламкового перелому виросткового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Такими своїми злочинними діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснивши, що перебував у стані необхідної оборони проти протиправних дій потерпілого. Так, обвинувачений показав, що в січні 2019 року, точної дати не пам`ятає, він перебував за місцем свого тимчасового проживання в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_3 , де він разом зі своїми колегами по роботі, орендували кімнати на другому поверсі. Близько 21:00 год., коли він перебував на кухні, туди зайшов раніше незнайомий йому чоловік, як пізніше було встановлено ОСОБА_10 , у якого він поцікавився, що останній тут робить, на що останній відповів, що він тут проживає. Вказані обставини його дуже здивували, оскільки при заселенні власник їм нічого не повідомляв з приводу інших мешканців, і вони проживали там одні. У зв`язку з чим між ними розпочалася суперечка, в ході якої ОСОБА_10 доказував, що він тут проживає, махав перед ним якимось ключами, та намагався самовільно направитись до житлової кімнати, в якій він проживав на той момент. Він його не пускав до вказаної кімнати, перегородивши йому прохід рукою, сказавши, щоб останній розбирався із власником будинку. Однак, не зважаючи на це, потерпілий все рівно намагався прорватися до кімнати, він же в свою чергу, перегородивши рукою йому шлях, намагався його зупинити та отримати від нього конкретні пояснення. Ці обставини викликали у потерпілого негативні емоції, останній рознервувався, чинив йому опір, намагаючись прибрати його руку, а потім наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, попавши йому в ніс. У зв`язку з чим, у відповідь, він також наніс ОСОБА_10 удар кулаком правої руки в обличчя зліва, в область щелепи. Можливо він наніс ще один удар, вже точно не пам`ятає, бо до них підбігли хлопці - його колеги, які стали між ними, почавши з`ясовувати, що відбувається і що в їхньому приміщенні робить потерпілий. Останній продовжив доказувати, що він тут проживає, оскільки в кімнаті знаходяться його речі, і самовільно почав йти до кімнати. Він пішов за ним, і на його прохання показати, де в кімнаті знаходяться його речі, останній нічого не відповів, оскільки його речей там не було. Він попросив його покинути приміщення, однак останній не бажав цього робити, залишився там, мотивуючи, що він тут проживає. Тому він в цілях захисту свого житлового приміщення та особистих речей, взявши його за плече, почав штовхати, намагаючись випроводити останнього, сказавши, щоб останній розбирався із власником. Однак, потерпілого такі його дії обурили, і він знову наніс йому один удар кулаком правої руки в область обличчя, розбивши йому ніс. Відчувши сильний фізичний біль, він машинально, захищаючись від потерпілого, також наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя зліва, в область щелепи, від якого останній впав, вдарившись об кут металевого двохярусного ліжка, яке стояло у кімнаті, чи головою, чи обличчям, він точно не побачив. На цьому їхній конфлікт закінчився, оскільки він побачив, що потерпілий почав спльовувати кров. Останній свідомість не втрачав. До них знову підійшли хлопці, і він попросив ОСОБА_14 вивести ОСОБА_10 на вулицю, і ОСОБА_15 разом із ОСОБА_13 допомогли потерпілому вийти із приміщення будинку на вулицю. Будь-якої допомоги потерпілому він не надавав. Він в свою чергу пішов вмився, оскільки в нього був розбитий ніс, взявши деякі особисті речі, покинув будинок, оскільки того дня він повинен був їхати до м. Болград, до дитини, яка захворіла, куди він і поїхав. Коли він виходив із будинку, то побачив, що потерпілий стояв біля авто, запитавши у хлопців як останній себе почували, вони повідомили, що нормально. За медичною допомогою він особисто не звертався. Десь через 5-6 днів він повернувся назад до орендованої ним кімнати, де проживав ще близько півроку, продовжуючи працювати в м. Бориспіль. Від хлопців він дізнався, що по вказаному інциденту було розпочате кримінальне провадження, до них приїжджали працівники поліції, а потерпілий знаходиться в лікарні. Після чого він звернувся до свого адвоката за правовою допомогою. Також зазначив, що він не мав намірів завдати ОСОБА_10 якихось тілесних ушкоджень, і наніс декілька ударів потерпілому у відповідь на його насильство та з метою захисту своїх прав і свого житлового приміщення, в яке останній намагався незаконно проникнути, тобто діяв в стані оборони. При цьому, удари, які він йому наніс не були на скільки сильним, щоб в останнього зламалась щелепа. Вважає, що щелепа зламалась від удару потерпілого об кут металевого ліжка, об яке він вдарився, коли впав. Зазначив, що намагався вирішити даний інцидент мирним шляхом, компенсувавши потерпілому витрати на лікування, у зв`язку з чим звертався до дружини ОСОБА_10 , який на той час перебував у лікарні. Йому дали якісь чеки, однак він був згоден компенсувати лише лікування щелепи, однак не лікування зору, оскільки його удари не могли призвести до наслідків у вигляді погіршення зору. Але дружина повідомила, що їм не потрібна компенсація, і справа буде розглядатися судом. На даний момент цивільний позов він не визнає, так як чеки, надані до позову незрозумілі та необґрунтовані. У разі присудження судом компенсації, буде відшкодовувати. Однак, умисно удари потерпілому він не наносив, а лише захищався від його протиправних дій по відношенню до нього. Потерпілий постраждав виключно внаслідок своїх же протиправних дій. Від правоохоронних органів він не переховувався, оскільки останні його протягом тривалого часу не викликали. Виклик та повідомлення про підозру прийшли за місцем його реєстрації через декілька місяців після події, в той час як він перебував у м. Бориспіль. Також зазначив, що відомості, зафіксовані у протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків у цьому кримінальному провадженні, він підтримує та вважає їх такими, що відповідають дійсності.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 в якості свідка, з дотриманням правил, передбачених ст. 352 КПК України, та попереджений про кримінальну відповідальність, показав, що 24 січня 2019 року він не міг зв`язатися із власницею житла, в якої раніше орендував кімнату в будинку, розташованому у АДРЕСА_3 , для його вчителів, які проходили практику, щоб дізнатися кому віддати ключі від будинку. Вказане житло було орендоване ним на декілька місяців, однак дівчата там фактично прожили півтора місяці, оскільки власниця попередила його, що дві інші кімнати, які знаходяться у цьому будинку, будуть орендувати близько 10 чоловіків. Так, як такі умови проживання ні його, ні дівчат не влаштовували, то останні звідти виїхали. Тому цього дня, ввечері, після закінчення заняття з англійської мови, щоб дізнатись номер власниці, він вирішив заїхати до готелю "Нон-стоп", оскільки останній також їй належав. Однак, працівниця на ресепшені відмовилась повідомляти йому, номер телефону власниці. Після цього, знаючи, що до будинку вже заїхали нові жильці, він вирішив поїхати до них, щоб у них запитати номер власниці, куди приїхав близько 21:00 чи 21:30 год. та пішов до будинку. В його авто залишилась студентка ОСОБА_12 , яку він підвозив додому після заняття. Зайшовши до приміщення будинку, він побачив, що у коридорі перебували якісь чоловіки, в яких він запитав, хто в них тут головний, щоб з ним поспілкуватись. Один із хлопців крикнув: " ОСОБА_16 ( ОСОБА_8 ) це до вас". Він побачив, як із кімнати, яку він орендував для дівчат вийшов цей чоловік, як потім встановлено обвинувачений, в приміщення кухні, де вони і зустрілись. Він розповім йому про ситуацію, яка в нього сталася, пояснивши, що він раніше орендував дану кімнату, і запитав чи є в останнього номер власниці. На що ОСОБА_8 відповів, що його це не цікавить, і сказав, щоб він йшов звідси. Він намагався ще раз пояснити йому обставини цієї ситуації, однак останній не зважаючи на це, вимагав від нього чітких пояснень з приводу того, що саме він хоче від нього, при цьому висловлюючи погрози з приводу нанесення ударів. Розуміючи, що нормального спілкування із обвинуваченим не буде, він почав розвертатися, в напрямку виходу, щоб покинути будинок, і в цей момент ОСОБА_8 наніс йому один удар кулаком правої руки в голову між обличчям та шиєю, в область щелепи справа, від чого він впав. Після чого до нього підійшов обвинувачений, схопив його рукою за голову в області шиї, нагнув його до низу, та почав наносити удари кулаком правої руки в область обличчя. Він в свою чергу намагався від нього захищатись руками. Потім до приміщення кухні зайшли інші хлопці, які намагалися їх розборонити, однак ОСОБА_8 все рівно наносив йому удари. Потім вже хтось їх із хлопців їх розборонив. Скільки саме ударів наніс йому ОСОБА_8 він не може повідомити, оскільки він їх навіть і не міг порахувати. Точно було декілька ударів, можливо більше 10. Він намагався залишити це приміщення, однак ОСОБА_8 в цей момент із значною силою штовхнув його у кімнату, від чого він впав поряд із металевим двохярусним ліжком, яке там стояло, якось на бік. ОСОБА_8 підійшовши до нього, сів на нього зверху, знову почав йому наносити удари кулаком по обличчю, голові, хапав його за голову, можливо бив об ліжко головою. Він намагався захищатись, ставлячи руки, тому можливо були якісь удари і по тілу. Ударів була значна кількість, скільки саме їх було він не міг порахувати. В ході нанесення цих ударів ОСОБА_8 зламав йому щелепу. Потім знову зайшов хтось із хлопців, зняв із нього ОСОБА_8 , і він перестав наносити йому удари. Йому було погано, він не міг говорити, і хлопці спочатку витягнули його на кухню, а потім вивели вже на вулицю, де посадили його в авто. Його студентка побачивши це, злякалась та швидко вискочила із авто. В нього будь-якого умислу наносити удари ОСОБА_8 не було, він лише захищався від нього. В подальшому вночі він прокинувся вже будучи в лікарні. Перебуваючи в лікарні, він написав заяву про вчинений відносно нього злочин. В подальшому, оскільки в нього була зламана щелепа, його прооперували у Київській обласній лікарні, і він перебував там на стаціонарному лікуванні. Також внаслідок отриманих травм він майже нічого не бачив. Тому після того як він завершив лікування щелепи, йому було зроблено ще операцію по лікуванню зору у Британській клініці. Внаслідок отриманих травм, він проходив тривалий період лікування протягом декількох місяців. Також зазначив, що за весь час його лікування, ОСОБА_8 будь-якої якої фінансової допомоги йому не надав, не зважаючи на те, що він потратив значні кошти на своє лікування, внаслідок завданих ударів ОСОБА_8 . Йому невідомо з приводу того, що останній хотів із ним примиритися. Навпаки він самостійно до нього звертався, намагаючись вирішити мирним шляхом, щоб останній відшкодував йому лише витрати на лікування. Однак, ОСОБА_8 не бажав із ним спілкуватися з цього приводу, зазначаючи, що він сам у всьому винний. Додав, що внаслідок отриманих травм, було порушено його звичний спосіб життя, він відчув сильний емоційний стрес, зазнав тяжких моральних страждань. Він повністю підтримав, заявлений цивільний позов.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він працює електрозварником, і близько півроку він працював у м. Бориспіль у бригаді, де бригадиром був ОСОБА_8 . Відносини між ними склалися робочі, товариські. Точної дати та часу він не пам`ятає, в той період часу, як він працював в м. Бориспіль, близько 22:00 год. він разом зі своїми колегами: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , після роботи прийшли додому. Вони проживали разом всією бригадою, орендуючи в м. Бориспіль двоповерховий будинок, адреси вже не пам`ятає. Зайшовши до будинку, побачили, що в приміщенні кухні перебуває ОСОБА_8 та раніше невідомий їм чоловік, як пізніше встановлено потерпілий, які розмовляли на підвищених тонах та між яким відбувався конфлікт. В цей момент йому зателефонували, і він вийшов розмовляти на вулицю. Коли він повернувся до будинку, то почув якісь шум, пройшовши до приміщення кухні, побачив, що обвинувачений і потерпілий б`ються, а ОСОБА_17 і ОСОБА_21 їх розбороняли. Це була якась обоюдна штовхани та штурхання один одного, щоб хтось наносив удари він не бачив. Він до них не ліз, враховуючи його фізичний стан. Потім йому знову зателефонували, і він вийшов розмовляти на вулицю. Повернувшись, він побачив потерпілого, який стояв на ногах, а ОСОБА_17 викликав швидку допомогу. Він допоміг потерпілому вийти із будинку, притримуючи його, коли останній спускався по сходах з другого поверху, оскільки він хоч і ходив, однак погано. Будь-яких явних фізичних ушкоджень на потерпілому він не бачив. У ОСОБА_8 був розбитий ніс. Десь через півгодини приїхала швидка, і забрала потерпілого. За цей час потерпілий нічого не говорив. Де перебував в цей час ОСОБА_8 йому невідомо, оскільки в будинку він його не бачив. Трохи згодом приїхали працівники поліції. Причина конфлікту на той момент йому було невідомо, а вже пізніше йому стало відомо, що в житлі, яке вони орендували, раніше проживав потерпілий, а ОСОБА_8 не давав йому пройти в його кімнату. Після цих подій ОСОБА_8 деякий час: місяць, може трохи менше місяця, за місцем їхнього проживання не було. Потім він з`явився, продовжив з ними проживати та працювати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона відвідувала курси англійської мови, які викладав ОСОБА_10 . Точної дати не пам`ятає, пару років назад, взимку, близько 22:00 год. після закінчення уроку англійської ОСОБА_10 підвозив її додому, оскільки вони проживали поряд. По дорозі додому, ОСОБА_10 повідомив, що йому необхідно кудись заїхати по особистих справах. Спочатку він заїхав в одне місце, а потім вони поїхали до якогось приватного будинку в м. Бориспіль. Адреси вона не знає, оскільки не місцева. ОСОБА_10 вийшов, сказав, щоб вона його трохи почекала. Вона його чекало довго, близько 2-ох годин, а потім побачила як відкрилася хвіртка двору, в який заходив ОСОБА_10 , і два чоловіки виводили його підруки, рухаючись до авто. При цьому ОСОБА_10 був у крові. Побачивши це, вона злякалась, вийшла із авто, і почала запитувати у цих чоловіків, що осталось. Вони їй повідомили, що вийшли покурити, і побачили його в снігу. Вона почала кричати, щоб викликали швидку допомогу, поліцію, однак останні повідомили, що вони також не місцеві. Після цього вона зателефонувала до сина ОСОБА_10 , з яким вона була знайома, і попросила його приїхати. Він повідомив, що все викличе, і вона поїхала додому. ОСОБА_10 був у свідомості, однак не міг говорити, лише видавав якісь незрозумілі звуки. Безпосереднім очевидцем конфлікту вона не була. Також свідок додала що десь через годину як пішов ОСОБА_10 , вона бачила як із двору виходив якісь молодий чоловік, і пішов у невідомому напрямку.

Крім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:

- витягом з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України за № 32648849 від 24.01.2019 року щодо надходження о 22:20 год. на спеціальну лінію 102 від лікаря Бориспільської ЦРЛ повідомлення про заподіяння іноземцю на ім`я ОСОБА_22 тілесних ушкоджень невідомими особами 24.01.2019 року близько 21:20 год. в АДРЕСА_3 , якого було доставлено на прийомне відділення та госпіталізовано до Бориспільської ЦРЛ із діагнозом: ЗЧМТ, забій верхньої нижньої губи, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НП України» (журналі єдиного обліку) Бориспільського ВП за № 1888 24.01.2019 року (т.1 а.с.124-125);

- протоколом прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24.01.2019 року, відповідно до якого заявник ОСОБА_10 тоді повідомив працівникам поліції про те, що 24 січня 2019 року близько 21:30 год., чоловік на ім`я ОСОБА_16 , перебуваючи в буд. АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдав останньому тілесних ушкоджень. Вказаним доказом підтверджується факт звернення потерпілого до правоохоронних органів відразу після нанесення йому тілесних ушкоджень (т.1 а.с.126);

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000208 від 25.01.2019 року, з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом нанесення 24.01.2019 р. приблизно о 21:30 год. в АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тілесних ушкоджень (т. 1 а.с.123);

-довідкою чергового лікаря, стоматолога КНП "Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" ОСОБА_23 № 100 від 24.01.2019 року (т.1 а.с.147), якою підтверджується, що ОСОБА_10 звертався за медичною допомогою на травмпункт 24.01.2019 року об 22:55 год., із діагнозом: забій м`яких тканин обличчя, забійні рани слизової рота, ЗЧМТ, перелом нижньої щелепи справа;

- протоколом огляду місця події від 15.02.2019 року із ілюстративною таблицею до нього, проведеного на підставі заяв власника приміщення ОСОБА_24 (т.1 а.с.127) та його користувача ОСОБА_13 (т.1 а.с.128), за яким було оглянуто територію домоволодіння, а саме: земельна ділянка та будинок АДРЕСА_3 (т.1 а.с.129-130, 131-135). Вказаним протоколом встановлено місце вчинення кримінального правопорушення та зафіксовано там обстановку;

-копією договору оренди житла від 10.01.2019 року, укладеного між власником житла ОСОБА_24 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.121-122), яким підтверджується, що станом на 24.01.2019 року ОСОБА_8 орендував три кімнати у будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2019 року (т.1 а.с.136-137). В ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_10 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, впізнав особу, яка зображена на фотознімку № 4 (обвинувачений ОСОБА_8 ), як особу, яка 24.01.2019 року у будинку АДРЕСА_3 , наносила йому тілесні ушкодження. Дану особу він впізнав по статурі (середня) та загальних рисах обличчя, а саме: форма носа - прямий, середньої довжини та густі брови, губи тонкі;

-протоколом проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 18.02.2019 року та відеозаписом даної слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.139-142, 143), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії, потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи на місці події, у будинку АДРЕСА_3 , розказав та надав чіткі пояснення з приводу того, за яких обставин він отримав тілесні ушкодження, що майже повністю співпадає з його показаннями, наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду. Також в ході слідчого експерименту потерпілий відтворив як саме один по відношенню до одного вони стояли із обвинуваченим ОСОБА_8 в приміщенні кухні. При цьому детально розповів, та за допомогою статиста, показав, як саме він намагався вийти із кухні, розвертаючись вже до виходу, і як в цей момент обвинувачений наніс йому удар кулаком правої руки у обличчя з права в область щелепи. Після чого за допомогою статиста показав подальші дії ОСОБА_8 , детально відтворивши механізм нанесення обвинуваченим ударів кулаком правої руки по обличчю, а саме, що останній тримаючи його лівою рукою за шию, нахилив його до низу під кутом 90 градусів, при цьому наносячи удари в обличчя кулаком правої руки. В подальшому потерпілий показав те, яким чином ОСОБА_8 штовхнув його у кімнату, від чого він впав на підлогу, та за допомогою статиста відтворив як йому було спричинено тілесні ушкодження у кімнаті, а саме: як ОСОБА_8 , взявши його за голову вдар декілька разів об металеве ліжко, лівою частиною обличчя, та як ОСОБА_8 кулаками обох рук наносив йому удари по голові та обличчю;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.20190 року з довідкою до даного протоколу за участю свідка ОСОБА_25 (т.1 а.с.150-152, 153). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_25 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох осіб чоловічої статті, впізнав особу, яка зображена на фотознімку № 1 (обвинувачений ОСОБА_8 ), як особу, на ім`я ОСОБА_16 , який 24.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , бив темношкірого чоловіка. Дану особу він впізнав за сукупністю рис обличчя, а саме: формі обличчя та вух, виразу очей, формі: губ, носу;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.03.2019 року та відеозаписом даної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_25 (т.1 а.с.154-155, 156), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії, у службовому кабінеті слідчого № 9, який знаходиться у СВ Рубіжанського ВП за адресою: м. Рубіжне, вул. Смирнова, 4, свідок ОСОБА_25 розповів про обставини, які сталися 24.01.2019 р. близько 21 год. 00 хв., в АДРЕСА_3 , де він на той момент проживав разом із бригадою, в якій він працював. В ході цієї слідчої дії свідок пояснив, що перебуваючи за місцем проживання, він почув як їх начальник ОСОБА_8 конфліктував з раніше йому невідомим темношкірим чоловіком (потерпілий ОСОБА_10 ) у приміщенні кухні з приводу однієї із кімнати, яку вони орендували. Під час цієї суперечки ОСОБА_8 , стоячи навпроти потерпілого, наніс йому один удар в область обличчя, у відповідь на що потерпілий також наніс йому декілька ударів, вони впали, між ними була бійка, та він розбороняв, відтягнувши ОСОБА_8 . Однак, конфлікт на цьому не закінчився, ОСОБА_8 продовжив словесний конфлікт із потерпілим, висказував йому свої претензії. Він пішов до своєї кімнати, однак чув крики, шум, і можливо ОСОБА_8 продовжив наносити удари потерпілому, оскільки в подальшому викликали швидку допомогу для потерпілого. При цьому під час даної слідчої дії свідок ОСОБА_25 за допомогою манекена показав яким чином ОСОБА_8 та потерпілий стояли один відносно одного навпроти, а також відтворив як ОСОБА_8 наніс перший удар кулаком правої руки боковий удар в обличчя потерпілого, однак не зміг точно показати локалізацію даного удару. Будь-яких зауважень та заперечень від учасників даної слідчої дії не надійшло. При цьому при детальному дослідженні змісту даного протоколу встановлено, що вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог КПК, протокол відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. ст. 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК, оскільки слідчий експеримент, проведений слідчим з метою відтворення дій, обстановки та обставин події, яка сталася 24.01.2019 р. близько 21 год. 00 хв., в АДРЕСА_3 . Це в свою чергу вказує на те, що підстав сумніватися у правдивості пояснень свідка, наданих під час проведення даної слідчої дії немає. При цьому свої пояснення, в ході яких було відтворено обстановка та обставини події, свідок надавав добровільно без будь-якого стороннього впливу, у присутності двох понятих;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.02.2019 року (т.1 а.с.157-158). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_13 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, впізнав особу, яка зображена на фотознімку № 2 (обвинувачений ОСОБА_8 ), як особу, яка 24.01.2019 року у будинку АДРЕСА_3 , наносила тілесні ушкодження темношкірому чоловіку. Дану особу він впізнав по статурі (середня) та за загальними рисами обличчя, а саме: форма обличчя, високий лоб, широкий ніс, формі губ, а також за зачіскою волосся темного кольору;

-протоколом проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 18.02.2019 року та відеозаписом даної слідчої дії за участі свідка ОСОБА_13 (т.1 а.с.159-161, 162), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії, свідок ОСОБА_13 , перебуваючи на місці події, у будинку АДРЕСА_3 , розповів про те, яким чином ОСОБА_8 24 січня 2019 року близько 21:30 год., перебуваючи в приміщенні кухні в будинку АДРЕСА_3 , де вони тимчасово проживали, орендуючи там житло, наніс близько 4-5 ударів в область обличчя. При цьому свідок ОСОБА_13 за допомогою статиста чітко та детально відтворив механізм як саме ОСОБА_8 наніс потерпілому удари: ОСОБА_8 , тримаючи голову потерпілого лівою рукою, нахилив його донизу під кутом 90 градусів, наніс 4-5 ударів кулаком правої руки в область обличчя з лівої сторони. Також повідомив, що пізніше бачив кров на обличчі потерпілого. При цьому, суд звертає увагу, що при відтворенні поведінка свідка була спокійна та впевнена, та останній надавав свої пояснення послідовно, без підказок та виправлень з боку сторонніх осіб. Це в свою чергу вказує на те, що свідок ОСОБА_13 при відтворенні подій надав повну та детальну інформацію щодо обставин заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_26 , яка може бути відомою виключно особі, яка була очевидцем цих подій. Крім того із відеозапису чітко вбачається, що під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 особисто зазначив, що він добровільно все розповів та показав, та підтвердив, що будь-якого тиску з боку правоохоронних органів не було;

-висновком експерта № 36д від 07.05.2019 р. (а.с.163-166), з якого вбачається, що згідно представленої медичної документації, у гр. ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці, забої м`яких тканин голови, обличчя, струс головного мозку, травматичні субконьюктивальні крововиливи обох очей, уламковий перелом виросткового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків, розриви слизової оболонки рота. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились, і могли утворитись в строк та за обставин, на які вказано в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи. Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження: синці, забої м`яких тканин голови, обличчя, струс головного мозку, травматичні субконьюктивальні крововиливи обох очей, обох повік лівого ока, розриви слизової оболонки рота, за своїм характером тягнуть розлад здоров`я на строк понад 6, але менше ніж 21 день, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Уламковий перелом виросткового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків за своїм характером тягне тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Не виключається можливість виникнення, виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень "за обставин, викладених, як під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 18.02.2019 року, так і під час під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 18.02.2019 року". Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які мались у ОСОБА_10 , згідно представленої медичної документації, останньому було спричинено не менш трьох травматичних дій (ударів) тупим (тупими) предметом (предметами) в ділянку обличчя. Представляється маловірогідною можливість утворення, виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень від "падіння з положення стоячи";

-висновком експерта № 39д від 21.03.2020 року (т.2 а.с.98-99), яким встановлено, що представляється маловірогідною можливість утворення, виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень "при падінні з ударом головою об виступаючі частини металевої спинки ліжка";

-випискою № 1249 із медичної карти стаціонарного хворого (т.1 а.с.145) та медичними документами на 29 аркушах, що містяться в історії хвороби, згідно виписки № 1249 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 (т.1 а.с.172-173), отриманих на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2019 року (т.1 а.с.167, 168-171), якими підтверджується, що ОСОБА_10 проходив курс стаціонарного лікування у період з 24.01.2019 року по 04.02.2019 року у КНП "Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування", з діагнозом: струс головного мозку, забої м`яких тканин голови, обличчя, травматичні субконьюктивальні крововиливи з 2-х сторін, перелом відростка нижньої щелепи справа;

-медичною документацією, проведеного курсу лікування ОСОБА_10 у КЗ КОР "Київська обласна клінічна лікарня", ТОВ "Медгоризонт", ТОВ "КТ-Діагностика" ТОВ АЙ ХЕЛС", ТОВ "Британський офтальмологічний центр", зокрема, рентгенівські знімки, КТ-скани щелепи та ортопантомограма (рентгенологічне дослідження в стоматології), у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень 24.01.2019 року (т.1 а.с.146, 148-149);

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.03.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 (т.1 а.с.174-175). В ході цієї слідчої дії, у присутності захисника ОСОБА_9 , підозрюваний ОСОБА_8 у приміщенні Бориспільського ВП за адресою: м. Бориспіль, вул. С. Камінського, 4, розповів про обставини, які сталися 24.01.2019 р. у м. Бориспіль Київської області по вул. Соцмістечко, буд. 352, які є майже аналогічними, наданими ним у судовому засіданні. Також за допомогою статиста показав та відтворив механізм нанесення потерпілому ОСОБА_10 одного удару, а саме кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок якого потерпілий вдарився головою об металеве ліжко та впав на підлогу.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 02.04.2020 року, який міститься у матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв та покладає їх в основу саме обвинувального вироку.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із, вищезазначених доказів. Тому суд вважає їх достовірними.

При цьому суд враховує й те, що стороною захисту не оспорювалися письмові докази, якими підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, сторона захисту не ставила їх під сумнів та не клопотала про визнання даних доказів неналежними або недопустимими.

Також, детально дослідивши вищезазначені докази, в ході судового розгляду встановлено, що при складенні обвинувального акту слідчою СВ Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_27 було допущено технічну помилку стосовно дати скоєння злочину.

Як вбачається з протоколу прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24.01.2019 року та витягу кримінального провадження № 0000208, що 25.01.2019 року до ЄРДР, на підставі даної заяви, були внесені відомості про те, що 24 січня 2019 року близько 21:30 год., невідома особа, перебуваючи в буд. АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Також відповідно до відомостей, що зафіксовані у витязі з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України за № 32648849 від 24.01.2019 року щодо надходження повідомлення на спеціальну лінію 102, останнє надійшло 24.01.2019 року о 22:20 год.

Таким чином, злочин, скоєння якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , було вчинено 24 січня 2019 року, а не 21 січня 2019 року, як помилково це зазначено в обвинувальному акті.

Учасники судового процесу, у судовому засіданні, з даного приводу не заперечували, та навпаки підтвердили, що події про, якій йдеться в обвинувальному акті, відбувалися саме 24 січня 2019 року.

З огляду на вищевикладене, беззаперечно встановлено, що злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, було скоєно останнім 24 січня 2019 року.

Разом з тим, обвинувальний акт № 0000208 від 25.01.2019 року та обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_8 , повністю відповідає вимогам п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 1-3 ч.1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Твердження сторони захисту про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам діючого КПК України є необґрунтованими. Заявлені з цього приводу відповідні клопотання сторони захисту були предметом розгляду під час підготовчого судового засідання та результати їх розгляду відображені в ухвалі суду за наслідками проведення підготовчого судового засідання від 15.07.2019 року.

Крім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_25 , однак надалі прокурор, у судовому засіданні 06.05.2021 р., відмовився від клопотання щодо допиту вказано свідка. Сторона захисту наполягала на виклику вказаного свідка.

Також в ході судового розгляду стороною захисту заявлено та судом задоволено клопотання про допит всіх свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , не зважаючи на те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотання про допит вказаних свідків.

В той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У ч. 2 ст. 327 КПК закріплено, що прибуття в суд, серед іншого, свідка, забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

З аналізу ч. 3 ст. 23, п. 1 ч. 4 ст. 42, ст. ст. 65, 122, 221, ч. 2 ст. 327, ч. 6 ст. 352 КПК можна зробити висновок, що для визначення сторони провадження, яка повинна забезпечити явку, застосовується такий критерій, як "перша задоволена ініціатива щодо виклику для допиту свідка".

Таким чином, з вищевикладених норм законодавства слідує, що оскільки у клопотанні сторони захисту, яке було задоволено судом, були вимоги стосовно допиту свідків обвинувачення, клопотання про допит яких прокурором не заявлялося, то логічно, що обов`язок, установлений ч. 2 ст. 327 КПК щодо забезпечення явки до суду зазначених вище свідків, у такому випадку, покладається на сторону захисту.

Також, зі свого боку суд, сприяючи розгляду справи в розумні строки, неодноразово з власної ініціативи постановляв ухвалу про примусовий привід свідків, які підлягають допиту у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, та встановлення місця перебування даних свідків.

В той же час, не зважаючи на те, що вказані свідки викликалась у встановленому процесуальним законом порядку в кожне судове засідання, останні жодного разу не з`явились, ухвали суду про привід та встановлення місця перебування свідків не виконані, оскільки фактичне місцезнаходження шляхом проведення необхідних заходів розшуку не було встановлено.

Суд бере до уваги, що відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а ст. 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом "d" частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності.

За викладених обставин, судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення свідків та забезпечення їх явки до суду, однак вони виявилися безуспішними. Неявка вказаних свідків призводить до неодноразових відкладень судових засідань та порушення принципу безперервного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вичерпаними всі можливості отримання доказів по кримінальному провадженню, оскільки заходи прийняті судом щодо виклику та допиту в якості свідків захисту: ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які було здійснено за клопотанням сторони захисту, не дали можливим це здійснити, а стороною захисту на яку покладено відповідно до закону обов`язок доказування не вжито заходів щодо явки в судове засідання зазначених осіб. Таким чином, навіть не зважаючи на вжиті судом заходи для виклику вказаних свідків захисту в судове засідання, останні так і не з`явилися, тому за згодою всіх учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що всі можливості для їх безпосереднього допиту в суді є вичерпаними. З цього приводу, сторона захисту не виконала процесуальної ухвали суду щодо обмеження строків подання доказів стороною обвинувачення та приводу указаних осіб або забезпечення участі таких свідків в судовому засіданні. Через неодноразову неявку свідків, суд позбавлений можливості провести їх допит.

Відтак, враховуючи розумні строки розгляду кримінального провадження (перебуває на розгляді з 2020 року), неодноразові неявки свідків у судові засідання і не забезпечення їх явки стороною захисту, суд вважає за можливе розглянути дане провадження без участі вищезазначених свідків. Указані обставини, на думку суду, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.

При цьому, судом враховується, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом процесуальної дії (слідчого експерименту, пред`явлення для впізнання). При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених ст. ст. 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК, Об`єднана палата Верховного Суду відзначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Так, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 27.03.2019 року за участю свідка ОСОБА_25 та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_25 був присутнім в приміщенні кухні, де відбувався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, та бачив як обвинувачений ОСОБА_8 перший наніс удар потерпілому в обличчя, тобто частково підтверджує саму подію кримінального правопорушення.

У зв`язку з вищевказаним, а також враховуючи правові позиції викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14.09.2020, у справі № 740/3597/17 та Третьої судової палати цього ж суду від 17.03.2021, у справі № 761/10306/15-к, згідно яких слідчий експеримент є самостійним процесуальним джерелом доказів, суд приймає до уваги в якості доказу вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту та відеозапис до нього, за участі свідка ОСОБА_25 від 27.03.2019 року та покладає його в основу обвинувального вироку.

Крім того, суд звертає увагу, що стороною захисту не оспорювалися протоколи слідчих дій проведені за участю свідка ОСОБА_25 , сторона захисту не ставила їх під сумнів, та навпаки обвинувачений ОСОБА_8 в ході його допиту зазначив, що відомості, зафіксовані у протоколах проведення слідчих експериментів за участю свідків у цьому кримінальному провадженні, він підтримує та вважає їх такими, що відповідають дійсності.

В той же час, долучений до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення в якості доказу оптичний DVD-R-диск, що являється додатком до протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 10.03.2019 року (т.1 а.с.176), суд був позбавлений можливості, в ході судового розгляду, дослідити відеозапис слідчого експерименту, оскільки вказаний носій інформації не зміг бути відтворений у судовому засіданні, через відсутність на ньому будь-яких записів.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Таким чином, суд не може прийняти до уваги в якості допустимого доказу, наданий стороною обвинувачення оптичний DVD-R-диск, що являється додатком до протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 10.03.2019 року (т.1 а.с.176), оскільки судом безпосередньо інформація, яка на ньому містилась не змогла бути дослідженою, у зв`язку з її відсутністю на вказаному носії інформації. Тому даний доказ суд визнає недопустимим і не посилається на нього при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженні.

Також, виключення окремого доказу, а саме додатку до протоколу проведення слідчої дії, не має вирішального значення у цьому кримінальному провадженні, не впливає і не може вплинути на висновки суду про доведеність вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину та про кваліфікацію його дій, адже винуватість підтверджується іншими належними та допустимими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, детальний аналіз яких, наведено вище.

Щодо вирішення справи по суті, слід зазначити наступне.

Показання свідка ОСОБА_13 зазначені ним під час допиту в судовому засіданні, в частині того, що він не бачив будь-яких ударів, а лише якусь обоюдну штовханину між обвинуваченим та потерпілим, суд розцінює як непереконливі та не бере їх до уваги.

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту від 18.02.2019 року та відеозапису даної слідчої дії свідок ОСОБА_13 , на місці події, детально, впевнено та поетапно розповів про всі обставини, які відбувалися 24.01.2019 р. близько 21:30 год. в буд. АДРЕСА_3 , зазначивши точну інформацію, що того, хто саме знаходився у приміщенні кухні та що там відбувалося. При цьому під час проведення слідчого експерименту свідок, самостійно, без підказок та виправлень з боку сторонніх осіб, в приміщенні кухні, показав точне місце, де відбувалася бійка між обвинуваченим та потерпілим, в якому саме положенні знаходився ОСОБА_8 та потерпілий по відношенню один до одного, в той момент як він зайшов до приміщення кухні, та точно, за допомогою статиста, відтворив механізм нанесення ударів ОСОБА_8 потерпілому та в яку область, а саме: ОСОБА_8 , тримаючи голову потерпілого лівою рукою, нахиливши його донизу під кутом 90 градусів, наніс йому 4-5 ударів кулаком правої руки в область обличчя потерпілого з лівої сторони.

При цьому, локалізація та механізм нанесення ударів ОСОБА_8 потерпілому на кухні, повністю співпадає, із локалізацією та механізмом нанесення ударів в приміщенні кухні, зазначених потерпілим як під час його допиту в судовому засіданні, так і під час проведення слідчого експерименту за його участю та відеозаписом даної слідчої дії, а саме, що обвинувачений схопив його рукою за голову в області шиї, нагнув його донизу, почав наносити удари кулаком правої руки в область обличчя із лівої сторони. Таким чином, на момент проведення слідчого експерименту 18.02.2019 р., свідок чітко знав про локалізацію і механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 потерпілому, і вказані відомості могла повідомити лише особа, яка була безпосереднім очевидцем вказаних подій, з огляду на нестандартний спосіб та механізм нанесення потерпілому обвинуваченим ударів. Крім того, слідча дія слідчий експеримент 18.02.2019 року проводився спочатку із свідком ОСОБА_13 (17:36-17:44 год.), а потім лише із потерпілим ОСОБА_10 (17:54-18:06 год.), що в свою чергу свідчить про те, що свідку особисто були відомі ці обставини. Ці обставини в сукупності вказують виключно на те, що під час проведення на досудовому слідстві слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , останній, чітко та в повній мірі усвідомлював, що саме він розповідає та показує правоохоронним органам, детально відтворивши обстановку, дії обвинуваченого та події, які відбувалися в приміщенні кухні.

При цьому, як вбачається з відомостей, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участі свідка від 18.02.2019 р. та відеозапису даної слідчої дії, під час проведення якого ОСОБА_13 , самостійно, особисто підтвердив об`єктивність фіксації фактів у протоколі проведення слідчого експерименту, а також не зазначив, що під час цієї слідчої дії на нього здійснювався якість тиск. Зазначений протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії, без будь-яких заперечень та зауважень.

З огляду на викладене, суд, детально дослідивши в судовому засіданні протокол слідчого експерименту від 18.02.2019 р. за участю свідка ОСОБА_13 , та відеозапис даної слідчої дії, з`ясувавши обставини його проведення, приходить до висновку, що зазначена слідча дія проведена відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу, протокол відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстав сумніватися у правдивості відомостей, що в ньому зафіксовані, немає, тим більше, що це були початкові пояснення, відібрані через незначний проміжок часу після події, і вони найбільш об`єктивно відображають обставини, що відбулися. При цьому свідок ОСОБА_13 розповідав все добровільно без будь-якого стороннього впливу.

При цьому відомості зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, потерпілим ОСОБА_10 , в яких останній показав про аналогічний механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 в приміщенні кухні, а також з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 18.02.2019 року та відеозаписом даної слідчої дії; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 18.02.2019 року, де він вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка наносила тілесні ушкодження потерпілому по голові; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_25 від 27.03.2019 року, де останній також вказав на ОСОБА_8 , як на особу яка перша нанесла удар потерпілому, а також висновком експерта № 36д, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, серед іншого, синці, забої м`яких тканин голови, обличчя, що свідчить про те, що вони є об`єктивними та такими, що відповідають дійсності, в зв`язку з чим визнає за можливе покласти даний доказ в основу обвинувального вироку.

З цих підстав показання свідка ОСОБА_13 , надані під час його допиту в якості свідка в ході судового розгляду, в частині того, що він не бачив завдання ударів та нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , суд вважає неправдивими, оскільки такі повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведено вище, а тому оцінює їх критично та відкидає їх.

Також суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_13 , в частині того, що він не бачив будь-яких явних тілесних ушкоджень на потерпілому, оскільки його показання в цій частині є суперечливими та не узгоджуються як між собою, так із іншими доказами.

Так, в ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 у нього йшла кров, що підтвердив як обвинувачений ОСОБА_8 , так і допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 , що повністю узгоджується із відомостями, що зафіксовані у довідці чергового лікаря КНП "ББЛІЛ" № 100 від 24.01.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_10 звертався за медичною допомогою на травмпункт 24.01.2019 року об 22:55 год., із діагнозом: забій м`яких тканин обличчя, забійні рани слизової рота, ЗЧМТ, перелом нижньої щелепи справа.

Отже, з огляду на викладені докази, версія свідка ОСОБА_13 щодо того, що він будь-яких тілесних ушкоджень на потерпілому не бачив, не може бути реальною, оскільки як вбачається із його показань, наданих в ході його допиту в судовому засіданні, останній показав, що він особисто допомагав потерпілому ОСОБА_10 спуститися по сходам із другого поверху та вийти на вулицю, а тому він не міг не бачити, що у потерпілого йде кров та наявні ушкодження на обличчі.

Крім того, що показання в цій частині є недостовірними, додатково свідчить і той факт, що відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , останній бачив і запам`ятав, що у ОСОБА_8 був розбитий ніс, незважаючи на те, що він його бачив декілька хвилин, що особисто підтвердив, зазначивши, що після бійки ОСОБА_8 , він в будинку не бачив, в той же час у потерпілого з яким він провів певний проміжок час, безпосередньо будучи поряд із ним та допомагав йому вийти на вулицю, ушкоджень він не бачив. Ці обставини в сукупності лише свідчать про те, що показання свідка ОСОБА_13 , у цій частині, є надуманими, суперечливими та нелогічними.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що свідок ОСОБА_13 разом працював та проживав із ОСОБА_8 , та між ними склалися товариські відносини, що в свою чергу, в сукупності із вищевикладеними обставинами, лише додатково ставить під сумнів надані ним показання, в частині того, що він не бачив як ОСОБА_8 наносив будь-які удари потерпілому, а також що він не бачив у потерпілого тілесних ушкоджень, а тому суд вважає, що такі показання свідка спрямовані на захист обвинуваченого ОСОБА_8 та уникнення останнім кримінальної відповідальності. Окрім цього, вказані показання свідка повністю спростовуються вищезазначеними доками, а тому суд не приймає їх до уваги.

В той же час, суд вважає, що показання, надані свідком ОСОБА_13 , в частині, що стосуються місця, учасників вказаної події, є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням, у наведеній частині, суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів. Так, свідок ОСОБА_13 чітко ствердили, що події за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 мали місце ввечері, після роботи, та місцем події було приміщення кухні в орендованим ним будинку в м. Бориспіль, і між ними була бійка.

Також показання обвинуваченого та твердження сторона захисту, викладені під час судових дебатів, про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки останній перебував у стані необхідної оборони проти протиправних дій потерпілого, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно сталої судової практики та роз`яснень, які містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону" від 26.04.2002 року, суди при з`ясуванні наявності створення реальної загрози заподіяння шкоди особі, мають враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Така підстава характеризується двома елементами: 1) вчинення особою суспільно небезпечного посягання; 2) необхідністю його негайного відвернення або припинення.

Стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке заподіює (здатне заподіювати) істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Достатньо, щоб подібні посягання за об`єктивними своїми ознаками відповідали суспільній небезпечності відповідного злочину. Суспільно небезпечне посягання може виражатися лише в активній поведінці людини, тобто в діях особи, яка посягає.

Під час судового розгляду не встановлено жодних об`єктивних доказів, що потерпілий ОСОБА_10 заподіяв будь-яку моральну чи фізичну шкоду обвинуваченому, зокрема, вдарив його, хапав за тіло чи одяг, відібрав у нього певні особисті речі, чи намагався їх відібрати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , в частині того, що ОСОБА_10 наніс йому удар перший, а він в свою чергу наніс удари ОСОБА_10 лише у відповідь на застосування до нього фізичної сили з боку потерпілого, виключно з метою свого захисту та від незаконного проникнення потерпілого до його житла, в повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що 24 січня 2019 року близько 21:30 год. він зайшовши до будинку АДРЕСА_3 , де він раніше знімав кімнату для своїх студенток-практиканток, з метою, щоб дізнатись номер власниці будинку для спілкування з приводу оренди житла, у зв`язку з чим йому покликали ОСОБА_8 . Під час спілкування з ОСОБА_8 в приміщенні кухні між ними виникла словесна суперечка, і коли він збирався вже йти звідти, то ОСОБА_8 наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме в праву частину щелепи. Після цього ОСОБА_8 схопивши його лівою рукою в області шиї, наклонив його донизу, наніс декілька ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя.

Вказані показання потерпілого повністю узгоджуються із відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, з якого вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії потерпілий надав аналогічні пояснення, чітко ствердив та детально відтворив ідентичний механізм нанесення йому ударів ОСОБА_8 у приміщенні кухні, із показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими в ході судового розгляду, в яких він зазначив, що зайшовши до приміщення кухні чув як обвинувачений та потерпілий спілкувалися на підвищених тонах та між ними була бійка, а також із сукупністю інших зібраних у справі доказів, зокрема: протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілого та свідків: ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , де останні впізнали ОСОБА_8 як особу, яка нанесла тілесні ушкодження потерпілому; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_25 , в ході даної слідчої дії, свідок розповів та підтвердив, що між обвинуваченим та потерпілим відбувався конфлікт з приводу однієї із кімнат, яку вони орендували, і саме ОСОБА_8 наніс перший удар потерпілому, відтворивши механізм його нанесення; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , де в ході даної слідчої дії останній розповів, що саме ОСОБА_8 наносив удари потерпілому, відтворивши механізм їх нанесення, який повністю співпадає із тим, про який показав потерпілий, а також даними, що містяться у висновках експерта № 36д від 07.05.2019 року та № 39д від 21.03.2020 року.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_10 , як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються з іншими доказами у справі, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, а тому підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що у приміщенні кухні в будинку АДРЕСА_3 , 24 січня 2019 року близько 21:30 год. виникла словесна суперечка між обвинуваченим та потерпілим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу найму вказаного житла, в ході якої обвинувачений перший наніс удар потерпілому кулаком правої руки в обличчя із правої сторони, а потім ще декілька ударів кулаком правої руки в обличчя із лівої сторони. Це в свою чергу свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_10 не наносив першим ОСОБА_8 удар кулаком правої руки в обличчя.

Отже, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що потерпілий застосував до обвинуваченого фізичне насильство, нанісши йому першим удар кулаком в обличчя, у зв`язку з чим, показання обвинуваченого в цій частині, суд оцінює критично.

В свою чергу, вищезазначені обставини свідчить про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 не було необхідності негайного відвернення або припинення посягання на нього з боку потерпілого, тому що останній по відношенню до нього не застосував фізичне насильство, а взагалі намагався залишити приміщення будинку. Про це також додатково свідчить той факт, що після вказаних подій обвинувачений ОСОБА_8 ні до лікарні для надання йому медичної допомоги, ні до правоохоронних органів з заявою про напад на нього потерпілого та заподіяння йому тілесних ушкоджень не звертався.

Судом, на підставі поданих сторонами доказів, не встановлено виникнення у обвинуваченого ОСОБА_8 сильного хвилювання та фізичного болю, що викликане суспільно небезпечним посяганням щодо нього з боку потерпілого. Таким чином, оцінку своїх дій обвинуваченим ОСОБА_8 , як необхідну оборону, суд вважає необґрунтованою та безпідставною, яка спрямована на уникнення ним своєї відповідальності за вчинене.

При цьому слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_10 надав показання, в яких він ретельно описав події, які мали місце 24.01.2019 близько 21:30 год., які є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Надані потерпілим ОСОБА_10 показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими доказами, яким надано оцінку в ході розгляду кримінального провадження. Зокрема, під час проведення слідчого експерименту потерпілий надав аналогічні пояснення, чітко ствердив, що обвинувачений в приміщенні кухні наніс один удар кулаком правої руки в обличчя із правої сторони, та декілька ударів кулаком правої руки в обличчя із лівої сторони, а також в приміщенні кімнати кулаками обох рук по голові та обличчі. Під час судового розгляду потерпілий, як і під час проведення слідчого експерименту, не зміг вказати точну кількість ударів, яку йому наніс обвинувачений, з огляду на їх кількість, швидкоплинність подій та у зв`язку зі станом здоров`я, в якому він перебував після нанесення йому ударів, однак категорично ствердив, що обвинувачений наніс йому декілька ударів в приміщенні кухні по обличчю, зокрема і в область щелепи справа, а також значну кількість ударів по обличчю та голові в приміщенні кімнати, яку він до цього орендував. Слід вказати, що наведені показання потерпілого, повністю підтверджуються сукупністю інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілого та свідків: ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків: ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , висновком експерта № 36д від 07.05.2019 року та висновком експерта № 39д від 21.03.2020 року, детальний аналіз яких наведено вище.

Отже, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_10 з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони в повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічно-послідовними та стабільними за змістом, у зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувального вироку.

Таким чином, з огляду на вищевикладені докази в їх сукупності, дії потерпілого ОСОБА_10 та його поведінка, під час словесної суперечки із обвинуваченим не свідчить про застосування до ОСОБА_8 суспільно-небезпечного посягання, яке створювало б реальну загрозу заподіянню шкоди його здоров`ю чи життю, та змушувало б останнього від нього захищатися шляхом нанесення ударів. З огляду на вищевикладене позиція обвинуваченого ОСОБА_8 щодо самозахисту не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, доводи обвинуваченого щодо необхідної оборони ще базуються на тому, що потерпілий намагався незаконно проникнути до орендованої ним кімнати, і з метою попередити подальші дії потерпілого, він взявши його за плече, почав штовхати, намагаючись випроводити останнього. Проте, описані ним обставини, виходячи із змісту поняття "необхідна оборона" не створюють такого стану, оскільки таке посягання не можна вважати реальним і таким, що не можна було відвернути в інший спосіб, не заподіюючи шкоду.

Таким чином, навіть за умови розвитку події, як їх описує обвинувачений ОСОБА_8 , його дії не можна вважати необхідною обороною, оскільки як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказували на те, що відносно обвинуваченого була небезпека з боку потерпілого такого рівня, яку б не можна було відвернути в інший спосіб, ніж застосування фізичної сили та нанесення ударів потерпілому в обличчя та по голові.

З цих підстав показання обвинуваченого про те, що він завдавав потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів, у зв`язку з тим, що діяв з метою оборони та захисту від останнього, суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище. Тому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 надав показання в цій частині, з метою введення суду в оману, переслідуючи, при цьому, мету уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, суд також сприймає критично твердження адвоката ОСОБА_9 щодо невідповідності мотиву і мети появи потерпілого у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , та в орендованій ОСОБА_8 кімнаті, викладеній у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 , фактичним обставинам даного кримінального правопорушення, оскільки в діях потерпілого ОСОБА_10 вбачалися протиправні дії, які полягали в незаконному проникненні до орендованого ОСОБА_8 житла, як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході даного судового розгляду.

Таким чином, виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність його вини.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані

-за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Так, ОСОБА_8 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність в діяннях ОСОБА_8 ознак протиправності. Обвинувачений завдав, із значною силою, один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , а саме в область відростка нижньої щелепи справа, а також не менше двох ударів кулаками обох рук в область голови, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді синців, забоїв м`яких тканин голови, обличчя, струсу головного мозку, травматичних субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, розривів слизової оболонки рота, які відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також уламкового перелому виросткового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вони не були небезпечним для життя потерпілого, але потягли тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день. За цими ознаками тілесне ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Водночас, матеріалами кримінального провадження спростовується можливість отримання ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень унаслідок, як вказує обвинувачений, удару об металеве ліжко під час падіння останнього на підлогу від отриманого удару в обличчя, завданого ним.

Вищенаведене спростовується, а фактичні обставини отримання умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , що встановлені судом, об`єктивно стверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , які повністю узгоджуються із дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами та підтверджуються висновками судово-медичних експертиз № 36д від 07.05.2019 року, яким встановлено наявність у потерпілого вищезазначених тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились, і могли утворитись в строк та за обставин, на які вказано в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи, та висновком експерта № 39д від 21.03.2020 року, згідно якого представляється маловірогідною можливість утворення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень "при падінні з ударом головою об виступаючі частини металевої спинки ліжка".

При цьому твердження обвинуваченого про небажання умисно заподіювати середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому, суд вважає надуманими, оскільки вони не є достатньо переконливими, так як не ґрунтуються на жодних конкретних доказах чи об`єктивно встановлених обставинах. Адже жоден наданий суду та досліджений в судовому засіданні доказ не вказує про те, що ОСОБА_10 проявляв активну агресію до обвинуваченого. Крім того, суд вважає, що оскільки потерпілий був значно старшим за обвинуваченого, а тому, на думку суду, не міг становити реальної загрози для життя та здоров`я обвинуваченого. В той же час, обвинувачений маючи вікову перевагу над потерпілим, будучи особою молодого віку, повинен був розуміти наслідки своїх дій.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому, а перевищив межі необхідної оборони.

Про наявність саме умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості свідчить також і сукупність всіх обставин вчинення злочину, зокрема спосіб, кількість нанесених ударів, їх локалізація, інтенсивність їх нанесення. Така послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_8 , характер, спосіб, механізм та сила нанесення ударів, і їх спрямованість, нанесення у життєво важливу частину тіла потерпілого, а саме голову та обличчя, і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, свідчать про цілеспрямованість умислу ОСОБА_8 саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Також суд аналізує поведінку обвинуваченого, який після нанесення потерпілому ударів, бачачи, що останній, відразу впав на підлозі та спльовує кров, не намагався надати йому будь-яку допомогу, не поцікавившись його станом і необхідністю медичної допомоги, та байдуже ставлячись до цього інциденту відразу пішов із будинку, а також переховувався після вчинення злочину, залишивши місце свого тимчасового проживання, та в подальшому не цікавився станом здоров`я потерпілого.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого, що він не переховувався після вчинення злочину, оскільки вказане спростовується показаннями свідка ОСОБА_13 , в яких він підтвердив, що відразу після вказаних подій ОСОБА_8 в будинку не було, і він не бачив його протягом певного проміжку часу, та показаннями свідка ОСОБА_12 , в яких остання показала, що бачила як із двору виходив молодий чоловік, який зник у невідомо напрямку, а також показаннями самого обвинуваченого, якій підтвердив, що знаючи, що його викликають до правоохоронних органів він самостійно навіть не намагався зв`язатися із слідчим, незважаючи на те, що він вже уклав договір про надання правовою допомоги із адвокатом.

Також, як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений дізнався про стан здоров`я потерпілого від своїх колег лише коли вже повернувся на місце свого тимчасового проживання.

Так, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_8 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, існував прямий причинний зв`язок, яке було спричинено шляхом нанесення обвинуваченим одного удару кулаком правої руки в область відростка нижньої щелепи справа потерпілого, а також не менше двох ударів кулаками обох рук в область голови потерпілого. Тілесне ушкодження обвинувачений заподіяв на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, у зв`язку словесної суперечки з приводу найму житла.

Крім того, доказами на підтвердження встановлених судом обставин є показання самого обвинуваченого, який, хоча і зазначив, що винуватості у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, на переконання суду - частково визнав свою провину, оскільки в ході судового розгляду наполягав на тому, що умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 не мав, діяв виключно з метою самозахисту від дій потерпілого, який першим наніс йому удар кулаком по обличчю, що як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду, не відповідає фактичним обставинам події, оскільки саме обвинувачений наніс перший удар потерпілому, що повністю підтверджується показання потерпілого та дослідженими судом письмовими доказами, висновками експертиз.

Таким чином, локалізації та характер тілесного ушкодження, механізм нанесення ударів, їх раптовість, враховуючи відсутність жодних попереджувальних дій з боку обвинуваченого, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_8 наявні всі ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 . Тому ОСОБА_8 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки, а саме заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_30 , в частині заперечення наявності умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, та розцінює їх як бажання виправдати свою протиправну поведінку та добитися уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_8 повинен бути засуджений:

-за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_8 вчинив умисний нетяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Суд також враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, направленого проти життя та здоров`я іншої людини, тоді як однією із основних засад, передбачених ст. 3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому вказане кримінальне правопорушення відносяться до кримінальних правопорушень підвищеної суспільної небезпеки.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на те, що він являється особою молодого віку, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, одружений, на його утриманні перебуває двох малолітніх дітей, а також має неповнолітню дочку від першого шлюбу, із середньо-спеціальною освітою, хоча офіційно і не працевлаштований, однак на даний момент займається (неофіційно) суспільно корисною працею.

Також при призначенні покарання суд враховує ту обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду жодних заходів до відшкодування завданих збитків потерпілому не вжив, та навіть не намагався відшкодувати йому шкоду, зокрема витрат на тривале і складне лікування. При цьому, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого, що він мав намір відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту стороною захисту надано не було.

Крім того, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження судом не свідчить про жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, останній навіть не вибачався перед потерпілим, та вину у скоєнні кримінального правопорушення так і не визнав, не зважаючи на її доведеність.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, але не на максимальний строк.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу (нанесення ударів), місця і часу їх вчинення (за місцем його тимчасового проживання), з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального правопорушення (вирішення неприязних відносин), обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого та потерпілого до вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (тривалий розлад здоров`я потерпілого), та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він являється людиною молодого віку, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умов його життя, а саме те, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із дружиною та двома малолітніми дітьми, які перебувають на його утриманні та потребують участі батька у їх вихованні та догляді, останній працює, хоч і неофіційно (бригадир), раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що останній в судовому засіданні зазначив, що він планує поступово у силу своїх фінансових можливостей відшкодовувати суму цивільного позову, у разі її призначення судом, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставин за яких він вчинений, та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_8 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Також в ході розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 пред`явив до ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 110 078 грн. 89 коп., а саме витрати, які він поніс на придбання лікарських засобів, препаратів і матеріалів медичного призначення, проведення медичних обстежень та проведення операцій; та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 даний цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений цивільний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на цивільний позов.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Так, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого було завдано шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого останній поніс вимушені матеріальні витрати на: невідкладну медичну допомогу, проведення медичного огляду і діагностики стану свого здоров`я, зокрема аналізи, КТ, МРТ та ЗД, проведення операції на нижній щелепі, МОС нижньої щелепи в ділянці виросткового відростку справа, та операцію щодо рефракційної заміни кришталика з імплантацією мультифокальної ІОЛ обох очей, курс стаціонарного та амбулаторного лікування, придбання медичних компонентів, які були необхідні для проведення операцій, та різних медичних препаратів і ліків, на суму 110 077 грн. 89 коп., що підтверджується наданими копіями: виписки № 1249 із медичної карти стаціонарного хворого КНП "ББЛІЛ"; копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2018/7913 ТОВ "Британський офтальмологічний центр"; договору № БОЦ-К190226-4 платного надання медичної послуги від 26.02.2019 року, укладеного між потерпілим та ТОВ "Британський офтальмологічний центр"; довідкою, за результатами проведення КТ головного мозку (т.1 а.с.145-148), товарних чеків, квитанцій, фіскальних чеків та рахунку на оплату (т.1 а.с.85-91). Дані витрати понесені в період лікування потерпілого ОСОБА_10 та відповідно до медичних призначень, тобто вони направлені на відновлення стану здоров`я, внаслідок отриманої травми від нанесених ударів по обличчю, а саме в область відростка нижньої щелепи справа, та голові, внаслідок яких було заподіяно тілесні ушкодження у виді: синців, забоїв м`яких тканин голови, обличчя, струсу головного мозку, травматичних субкон`юнктивальних крововиливів обох очей, розривів слизової оболонки рота, та уламкового перелому виросткового відростку нижньої щелепи справа.
Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлено, що у зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням середньої тяжкості потерпілий ОСОБА_10 зазнав фізичний біль, а також сильні душевні переживання та страждання. Так, останній в результаті отриманої травми та її наслідків переніс операцію на щелепі, та операцію по зору, до проведення якої він майже взагалі нічого не бачив. У зв`язку з отриманою травмою останній проходив тривалий курс лікування, а тому відбулися вимушені зміни в житті потерпілого, від чого останній відчував значні незручності. Так, повністю змінився його звичний спосіб життя, а саме неможливість, протягом певного проміжку часу, повноцінно харчуватися, неможливість в повній мірі реалізовувати свої звички, бажання, уподобання, а також позбавлення можливості продовжувати активне нормальне життя, позбавлення можливості працювати та заробляти на життя тощо. Крім того, ОСОБА_10 через отриману травму відчуває постійні болі та періодично погано себе почуває. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , пов`язаних з отриманням останнім тілесного ушкодження середньої тяжкості, що призвело до порушенні його звичного способу життя, стану здоров`я потерпілого, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, тривалого часу реабілітації, неможливості працювати, ступеня вини ОСОБА_8 , та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_10 , становить 30 000 гривень.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Процесуальних витрат не встановлено. Речові докази прокурором не заявлялись.

Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 327, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 3 ст. 23, ст. ст. 1166, 1188, 1195 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_8 рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ), - 110 077 грн. 89 коп., завданих матеріальних збитків, та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 140 077 (сто сорок тисяч сімдесят сім) грн. 89 коп.

У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_10 - відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, їх захисникам, потерпілим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1