Справа № 503/1326/21
Провадження № 1-кп/503/18/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 20.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загнітків Кодимського району Одеської області, громадянина України, українця, не працюючого, з середньою професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановив:
19.11.2018 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_3 прибув до домоволодіння ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , куди разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на автомобілі останнього привезли паливні дрова ОСОБА_13 , яка проживає у вказаному будинку зі своїм малолітнім сином.
В той час присутній в будинку ОСОБА_3 , вступив у конфлікт з ОСОБА_9 , який на той час відпочивав на дивані та не хотів допомагати розвантажувати дрова. У зв`язку з чим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в область тулуба та обличчя після чого стягнувши останнього на підлогу наніс йому ще декілька ударів взутими ногами в область грудної клітки та голови.
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-лицевої травми: садна та синці обличчя; крововиливів в м`які тканини голови справа і зліва в скроневих ділянках, очагово-дифузного крововиливу під м`які мозкові оболонки в скронево-тім`яних ділянках; крововиливу в потиличній ділянці обох гемісфер; закритої травми грудної клітки: синці передньої поверхні грудної клітки, крововиливи в міжреберні м`язи в місцях переломів ребер; переломи з 1-го по 6-те правих ребер, переломи 1-го, з 5-го по 7-ме лівих ребер по передньо-підпахвенній лінії з розривом пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, вогнищеві крововиливи в легенях, крововиливи в міжреберні м`язи та плевральні порожнини, перелом грудини і крововилив в середньостіння жирову клітковину перікарда, що призвело до розвитку шоку.
19.11.2018 року ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень, які призвели до травматичного шоку помер у вище вказаному будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що визнає пред`явлене йому обвинувачення, але при цьому при наданні показів повідомив суду, що нанесення ним ударів потерпілому ОСОБА_9 передувало нанесення останнім йому удару ножом у стегно його ноги, що в свою чергу і спровокувало його подальші дії щодо нанесення потерпілому кількох ударів в голову та тулуб.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена у відповідності ч.1 ст. 135 КПК України та наказу Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2013 року № 119 «Про реалізацію проекту надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження) у місцевих та апеляційних загальних судах», про що свідчить відповідна заявка (а.с.61 том 1) та довідка про доставку SMS від 10.06.2022 року (а.с.239 том 2). При цьому, подала до суду письмову заяву про розгляд судового провадження за її відсутності (а.с.60 том 1), в якій просила суд призначити обвинуваченому найменше покарання, яке передбачене законом за вчинення вище зазначеного кримінального правопорушення. В свою чергу будучи присутньою в судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2022 року, дала покази, згідно яких є вдовою потерпілого ОСОБА_9 , оскільки була дружиною останнього, але на час події кримінального правопорушення була відсутня вдома на місці події так як перебувала в м. Каменка Республіки Молдова. Тому про обставини події кримінального правопорушення їй відомо виключно зі слів своєї дочки ОСОБА_13 , яка їй повідомила їх під час телефонної розмови. Водночас спростувала зазначену захисником адвокатом ОСОБА_8 обставину, що колись мало місце подія того, що її чоловік ОСОБА_9 наніс удар ножем у шию своєму сину, пояснивши, що колись її спільний з ОСОБА_9 син поспорив з останнім що переможе його у боротьбі ( ОСОБА_9 у молодому віці займався спортом боротьбою) і під час викликаного зазначеним «спарингу» ОСОБА_9 , в ході виконання прийому, без умислу на те зламав сину ключицю.

Суд, з врахуванням положень ч.1 ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 , з врахуванням пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року № 2, кваліфікує за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою
Водночас із цим суд визнає обвинувачення висунуте ОСОБА_3 та викладене в змісті обвинувального акту необґрунтованим в частині зазначення у ньому адресі місця події кримінального правопорушення як «Кодимської ТГ, Подільського району» та як «Подільський район, Кодимська ТГ», оскільки Подільський район (з адміністративним центром у місті Подільськ) було утворено в Одеській області у складі території, зокрема Кодимської міської територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України, а Кодимський район в Одеській області ліквідовано, на підставі постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 р. № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року.
У зв`язку з чим на час події кримінального правопорушення с. Загнітків Одеської області входило до складу саме існуючого тоді Кодимського району, а не Подільського району Одеської області.
При цьому, згідно положень пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та пунктів 1 і 2 рішення Кодимської міської ради Одеської області І сесії VІІІ скликання «Про реорганізацію Баштанківської, Будеївської, Грабівської, Загнітківської, Івашківської, Крутівської, Лабушненської, Лисогірської, Олексіївської, Петрівської, Пиріжнянської, Писарівської, Сербівської, Смолянської, Шершенецької сільських рад шляхом приєднання до Кодимської міської ради» від 08.12.2020 року № 12-VІІІ, відповідні сільські ради реорганізовані шляхом приєднання до Кодимської міської ради.
У зв`язку з чим на час події кримінального правопорушення Загнітківська сільська рада Кодимського району Одеської області не була реорганізована шляхом її приєднання до Кодимської міської ради, а тому не входила до складу ще неутвореної тоді Кодимської територіальної громади.
Таким чином суд вважає, що на час події кримінального правопорушення 19.11.2018 року с. Загнітків Одеської області, де розташоване місце вчинення кримінального правопорушення, було адміністративно-територіальною одиницею саме у складі Кодимського району Одеської області. Тому судом при викладенні у даному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, було зазначено адресу місця вчинення кримінального правопорушення, яка була саме на час вчинення кримінального правопорушення.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення доведена, оскільки підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме
- рапортом помічника чергового Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 19.11.2018 року (а.с.85 том 1), який зареєстрований в журналі Єдиного обліку за № 2512, згідно якого о 19:45 годині 19.11.2018 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_13 , зроблене останньою о 19:43 годині 19.11.2018 року, що за адресою: АДРЕСА_3 , помер ОСОБА_9 , який за період свого життя зловживав алкогольними напоями;
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 20.11.2018 року (а.с.78 том 1), згідно якого до останнього о 02:48 годині 20.11.2018 року було внесено відомості з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України за повідомленням ОСОБА_13 від 19.11.2018 року на службу НОМЕР_1 про те, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , помер ОСОБА_9 , який останнім часом зловживав алкогольними напоями, вже при огляді трупа останнього були виявлені тілесні ушкодження, а сам труп направлено до Кодимського відділення СМЕ;

- протоколом огляду місця події в період 22:40 години 19.11.2018 року до 00:48 години 20.11.2018 року (а.с.86-89 том 1), згідно якого предметом огляду було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в одній з кімнат жилого будинку якого на підлозі виявлено тіло чоловічої статі на обличчі та скроневих ділянках якого були наявні садна, подряпини шкіри та синці, а з лівого вушного проходу виділення крові. Після завершення огляду вказаний труп вилучено до Кодимського відділення СМЕ для встановлення остаточної причини смерті. При цьому, до протоколу долученою фото таблицю (а.с.90-100 том 1) місця події, яка на ілюстраціях 11-19 зафіксовано зображення лежачого на підлозі у кімнаті трупу чоловічої статі, який має ушкодження голови, зокрема ділянки обличчя у вигляді чисельних крововиливів, синців та набряків шкіряного покрову, також на зовнішній кистях рук наявні синці, що вкривають значну площу кисті рук;

- протоколом огляду трупа від 20.11.2018 року (а.с.113-116 том 1), згідно якого у приміщенні моргу Кодимського РВ СМЕ було проведено огляд трупа ОСОБА_9 , виявленого за адресою: АДРЕСА_3 , перед початком якого було проведено відбір зразків піднігтьового складу верхніх кінцівок, а також вилучено предмети одягу в які був одягнутий труп, а саме джинси синього кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком у вигляді квадратів в нижній її частині та куртку чорного кольору, на яких були виявлені сліди бурого кольору схожі на кров. В свою чергу на тілі трупа було виявлено тілесні ушкодження, а саме на обличчі та скроневих ділянках садна червоного кольору та синці, з лівого вушного проходу розміщене виділення крові, на тильній поверхні лівої кисті синці багрового кольору, а у верхній частині грудної клітини були наявні садна червоного кольору. Також відзначено про відібрання змивів з пальців обох рук. При цьому, до протоколу долученою фото таблицю (а.с.117-120 том 1) на ілюстраціях якої зафіксовано зображення описаних вище ушкоджень виявлених під час огляду на трупі потерпілого ОСОБА_9 ;

- випискою від 20.11.2018 року зробленою судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 із лікарського свідоцтва про смерть № 83 по факту смерті (а.с.112 том 1), згідно якої смерть ОСОБА_9 , 1962 року народження, настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від комбінованої травми голови та грудної клітини з множинними переломами ребер, грудин. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки мозку, що привело до розвитку шоку, що і являлось причиною смерті. При цьому, зазначення у змісті цієї виписки «експертизи № 83» і прізвища « ОСОБА_15 », у відповідних за текстом відмінках, суд оцінює як описки допущені експертом, які не впливають на сприйняття дійсного змісту даного документа та не ставлять під сумнів викладені в ньому факти, оскільки № 83 це було остаточне лікарське свідоцтво про смерть від 21.11.2018 року, про що свідчить зміст останнього (а.с.121-122 том 1), в якому прізвище померлого зазначено як « ОСОБА_16 »;

- фотокопією лікарського свідоцтва про смерть № 83 (остаточне) з довідкою про причину смерті виданими судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 21.11.2018 року (а.с.121-122 том 1), згідно якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер вдома 19.11.2018 року через пару годин після травмування отриманого вдома під час бійки, причиною смерті було визначено комбіновану травму, безпосередньою причиною смерті був травматичний шок, а самі ушкодження утворилися внаслідок контакту з тупим предметом.
При цьому, зазначення у лікарському свідоцтві про смерть про отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, виявлених на трупі останнього, саме під час «бійки» суд оцінює не буквально як бійку, яка передбачає взаємне нанесення ударів один одному її учасниками, а як побиття, оскільки зазначене підтверджено відповідними доказами дослідженими під час судового розгляду, що наведені нижче;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с.130-134 том 1) за участі свідка ОСОБА_13 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.135 том 1), якими зафіксовано відтворення нею обстановки під час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, очевидцем якого Вона була, та самих обставин вчинення останнього. Так даний свідок зазначив, що 19.11.2018 року близько 18.00 години їй зателефонував її колишній співмешканець ОСОБА_3 , з яким має спільну дитину, та сказав, що через 10 хвилин відчинила ворота, бо він приїде і привезе дрова. Про це вони попередньо між собою домовлялися. На той час в будинку були її дитина син ОСОБА_17 , віком два з половиною роки, і батько ОСОБА_9 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння спав лежачі на дивані в житловій кімнаті вхід до якої із приміщення кухні. Коли ОСОБА_3 , із запізненням приїхав, на автомобілі ВАЗ 2101, який належить ОСОБА_12 , з причепом на якому були завантажені дрова, то вона вийшла з будинку на подвір`я, де побачила, що разом з ОСОБА_3 також приїхали його співмешканка (на той час) ОСОБА_10 , сам ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Машина не могла заїхати на подвір`я через слизькість від снігу, що йшов, і тоді вони попросили допомогти їм підштовхнути машину, після чого вона разом з ними спробувала, але не вийшло. Коли вона була на вулиці ОСОБА_3 поцікавився у неї чому її батько не йде розвантажувати дрова, на що вона йому повідомила, що батько спить. Вирішили розвантажувати дрова перед воротами, а вона разом із ОСОБА_10 пішли до хати. Зайшовши до будинку пішли до кімнати, в глибині якої знаходився диван на якому спав ОСОБА_9 , а ближче до виходу з цієї кімнати у приміщення кухні знаходився інший диван на якому була дитина ОСОБА_17 з яким ОСОБА_10 почала гратися. В цей час до кімнати забіг ОСОБА_3 кричущі «Вставай!» із поєднанням ненормативної лексики і почав шарпати і кулаком правої руки бити ОСОБА_9 , сплячого лежачі на дивані в глибині кімнати, на що останній не реагував, але внаслідок шарпання змінив своє лежаче положення на дивані. Після цього, ОСОБА_3 почав наносити удари вже застосовуючи обидві свої руки. Коли зазначене почалося ОСОБА_10 схопила малолітнього ОСОБА_17 та вибігла з ним у глиб сусіднього приміщення кухні, де вони разом з дитиною сіла на табуретку біля грубки, щоб дитина не бачила побиття, а Вона намагалася заспокоїти ОСОБА_3 , бо батько спав будучи п`яним. Але ОСОБА_3 її потужне відштовхнув, від чого вона опинилась аж у приміщенні кухні. Після цього, коли ОСОБА_3 закінчував бити ОСОБА_9 , в будинок зайшов ОСОБА_11 , який залишився стояти перед порогом входу до житлової кімнати, в якій відбувалося нанесення тілесних ушкоджень, із приміщення кухні. Тому йому було видно дії ОСОБА_3 щодо ОСОБА_9 , але той вийшов. В подальшому ОСОБА_3 вибіг з будинку щоб допомогти хлопцям розвантажити дрова, але потім забіг назад до будинку. Після цього, ОСОБА_3 стягнув ОСОБА_9 з дивана на підлогу біля нього і почав наносити йому удари руками і вже ногами, які були взуті у армійські чоботи берці, а сам ОСОБА_3 був одягнутий у «лісничий костюм». Удари в район грудної клітки і обличчя наносились шляхом підняття і різкого опускання правої ноги, у зв`язку з чим контакт зазначених ділянок тіла відбувався з площиною зовнішньої поверхні підошви взуття ОСОБА_3 . Кількість ударів нанесених ОСОБА_3 не рахувала, але за її сприйняттям визначила їх загалом як близько двадцяти, з демонстрацією механізму їх нанесення. При цьому, за своїм сприйняттям події свідок ОСОБА_13 сприймала характер нанесення ударів як «катування». В подальшому ОСОБА_3 схопив ОСОБА_9 за комір, підняв його та перетягнув по підлозі ближче до виходу із цієї кімнати до приміщення кухні. Після чого почав наносити удари ногами і руками, від чого у ОСОБА_9 з обличчя потекла кров, а сам останній почав хрипіти. Протягом всього часу нанесення ударів ОСОБА_9 не звертався до ОСОБА_3 , оскільки спочатку спав, а потім вже не здатен був від отриманих ушкоджень. В описаному положенні, головою до виходу з кімнати, а ногами до дивана, на якому лежав, ОСОБА_9 залишився лежати. Після слів ОСОБА_10 адресованих ОСОБА_3 про те, що Він приїхав до дитини чи тестя, ОСОБА_3 вибіг з будинку, а повернувшись приніс іграшку і солодощі для дитини і сів на табуретку на кухні біля виходу. В це час ОСОБА_9 хрипів, а ОСОБА_3 почувши це сказав фразу «А ти ще хропиш ?!» і знов продовжив бити ОСОБА_9 руками і ногами. Вона почала кричати і в цей час у приміщення кухні зайшли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які залишились стояти біля входу з коридора-тамбура. Вона звернулась до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щоб вони щось зробили, а ОСОБА_3 сказав їм щоб вони вийшли, на що вони махнули рукою, витягнули по сигареті і вийшли з будинку. Вважала, що вони його побоювались внаслідок агресивності ОСОБА_3 , а останній був п`яний, бо така агресивна поведінка була раніше для нього характерна лише у стані алкогольного сп`яніння, у тверезому стані Він так себе не поводив. Після її криків ОСОБА_10 і ОСОБА_3 вийшли з будинку, а вона взяла рушник і почала витирати батька, який на той час не реагував на неї. Вона ходила до сусідів, щоб ті викликали швидку допомогу, але ті чомусь відмовились і швидка так і не приїхала. Поліцію викликала вже пізніше, коли прийшла її баба. В такому положенні тіло ОСОБА_9 було виявлено працівниками поліції;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с.136-140 том 1) за участі свідка ОСОБА_11 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.141 том 1), якими зафіксовано відтворення даним свідком певних частин обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, очевидцем яких Він був. Так даний свідок зазначив, що в день коли сталася подія ОСОБА_3 попросив його допомогти привести дрова колишній своїй «жінці» (співмешканці) на ім`я ОСОБА_18 ( ОСОБА_13 ), яка живе з дитиною у батьків подружжя ОСОБА_19 , на що Він погодився. Після того як завантажили дрова на причеп до машини ОСОБА_12 , то разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та на той час «жінкою» (співмешканкою) ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_20 ( ОСОБА_10 ) приїхав до подвір`я ОСОБА_19 . Відзначив, що ОСОБА_3 перед приїздом до Ткачів разом з ним вживав алкоголь горілку, близько 300 г кожний із них, а в машині ОСОБА_12 під час їзди до будинку ОСОБА_19 замкнуло замок запалювання, внаслідок чого не було світла, не працювали двірники і пічка. ОСОБА_3 був одягнутий у камуфльовану форму, а взуття було армійського типу. Через сніг, який випав тоді, машина із причепом завантаженим дровами не змогла заїхати на саме подвір`я, тому дрова розвантажували на узбіччя перед воротами. Трохи розвантаживши дров ОСОБА_11 пішов до будинку ОСОБА_19 подивитись де ОСОБА_21 (мався на увазі ОСОБА_3 ). Зайшовши в будинок потрапив до приміщення кухні, де вже перебували ОСОБА_10 і ОСОБА_13 з дитиною, яка на той час знаходилась на руках у ОСОБА_10 , в свою чергу в іншій кімнаті житловій, яка примикає до кухні, перебували ОСОБА_3 і ОСОБА_22 ( ОСОБА_9 ), який лежав там на дивані розташованому в глибіні кімнати. Події, які відбувалися в житловій кімнаті, свідок ОСОБА_11 спостерігав лише з кухні, оскільки не заходив до тієї житлової кімнати. Із такого положення бачив як ОСОБА_3 стоячи над лежачим на дивані ОСОБА_9 сварився на останнього висловлюючи своє незадоволення з приводу того, що привіз дрова, а той лежить і не йде допомагати їх розвантажувати. Також бачив, як в зазначеній вище ситуації ОСОБА_3 наніс правою рукою 3-5 ударів ОСОБА_9 в область тулубу, якою саме частиною руки і куди саме йому не було видно, оскільки з ракурсу його зору тіло ОСОБА_3 перекривало ту зону для його огляду. Ударів, які б наносились ногами, не бачив, але підтвердив ту обставину, що під час сварки з ОСОБА_9 і нанесення ударів останньому рукою, які він бачив, ОСОБА_3 продовжував бути взутим у взуття в якому туди приїхав. Від ударів ОСОБА_3 ОСОБА_9 розвернувся на дивані. Зробив зауваження ОСОБА_3 засуджуючи спитавши його «Вася, що ти робиш?!», на що ОСОБА_3 сказав йому « ОСОБА_23 ». Після цього ОСОБА_11 вийшов з будинку і пішов розвантажувати далі дрова. Після завершення розвантаження дров повернувся до будинку сповістити про зазначене. Коли зайшов до будинку, то побачив ОСОБА_9 вже лежачим на спині на підлозі житлової кімнати, ближче до виходу з неї на кухню. При цьому, у ОСОБА_9 голова була у крові, зокрема обличчя, а його права рука зігнута в лікті була піднята ним до гори і ОСОБА_9 махаючи нею та рухаючи пальцями цієї руки начебто щось намагався показати. В свою чергу ОСОБА_3 з дитиною на руках сидів на табуретці на кухні, біля входу з неї до житлової кімнати та виходу із самої кухні до коридору-тамбуру. При цьому, ОСОБА_10 залишалася стояти в тому ж місці на кухні, де Він її бачив під час першого заходу до будинку, а ОСОБА_13 стояла навпроти ОСОБА_3 з дитиною, закриваючи собою огляд у житлову кімнату, щоб дитина не бачила стану в якому перебував ОСОБА_9 . Слідом зайшов ОСОБА_12 сказавши ОСОБА_3 , що дрова вивантажили, треба штовхнути машину і можна вже їхати. На той час на кухні вже стояли іграшкова машина (на підлозі) та солодощі, які ОСОБА_3 привіз для дитини. Після чого ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , вийшли з будинку, ОСОБА_12 попереду, а ОСОБА_11 позаду. Через «хвилин п`ять» з будинку також вийшли ОСОБА_3 і ОСОБА_10 , після чого всі разом поїхали з місця події;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с.142-146 том 1) за участі свідка ОСОБА_12 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.44 том 2), якими зафіксовано відтворення даним свідком певних частин обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, очевидцем яких Він був. Так даний свідок зазначив, що в день коли сталася подія під час свого руху на своєму автомобілі ВАЗ 2103 зустрів ОСОБА_3 , який був його однокласником, разом із його співмешканкою ОСОБА_24 ( ОСОБА_10 ). В ході розмови між ними ОСОБА_3 попросив його привести дрова своїй колишній «супрузі» (співмешканці) на ім`я ОСОБА_18 , знає її лише дошлюбне прізвище ОСОБА_16 , ( ОСОБА_13 ), бо жінці немає чим палити, на що Він погодився. Після чого разом поїхали до ОСОБА_3 , де завантажили дрова на причеп до його машини, при цьому згаданий причіп Він для цього позичив у свого товариша. Потім поїхали до друзів, де сиділи випивали (малося на увазі вживання алкоголю), а коли почало смеркатись близько 17 години і почався сніг, то вирішили вже їхати до Ткачів щоб відвести завантажені на причеп дрова. Під час руху у машини зникло світло, бо почались несправності в роботі замка запалювання. Коли під`їхали, то з будинку вийшла ОСОБА_13 . Заїхати на подвір`я не зміг, навіть після того як всі намагалися підштовхнути машину, тому для розвантаження дров з причепу зупинився перед воротами. Після чого ОСОБА_13 пішла до будинку, а слідом за нею до будинку пішли ОСОБА_3 і ОСОБА_10 в свою чергу Він разом з ОСОБА_25 ( ОСОБА_11 ) почали розвантажувати дрова. Через деякий час ОСОБА_3 вийшов з будинку до машини, з якої забрав подарунки куплені ним для дитини, серед яких була велика іграшкова машина. Деякий час ОСОБА_11 був з ним біля машини, а потім той пішов до будинку, а Він розібрав замок запалювання і почав його перевіряти. Відзначив ту обставину, що ОСОБА_11 перебував в будинку не довго, після чого повернувся до нього і вони разом розвантажили дрова, а потім пішли до будинку сказати про згадане і повідомити, що можна вже їхати. Зайшовши до будинку потрапив до приміщення кухні, де біля грубки стояла ОСОБА_13 , поряд з нею була ОСОБА_10 , ОСОБА_3 сидів ближче до виходу з кухні у коридор-тамбур, а ОСОБА_11 , який зайшов першим, опинився між сидячим ОСОБА_3 і ним, стоячим у вхідних дверей. Де була на той час дитина не пам`ятає. ОСОБА_3 продовжував бути одягнутий у камуфляж і взутий у чоботи типу армійських берців, в яких приїхав. Звернув увагу на те, що ОСОБА_9 , який мешкав у цьому будинку і був батьком ОСОБА_13 , лежить на підлозі у житловій кімнаті, яка примикає до приміщення кухні. При цьому, обличчя ОСОБА_9 йому не було видно, бо огляд тої зони йому затуляли куртки, які висіли біля дверного отвору з кухні до кімнати, також не бачив його рухів, але бачив що той дихав. Значення побаченому не придав і не запитував присутніх чому ОСОБА_9 знаходиться у такому положенні, бо подумав, що той будучи у стані сп`яніння спить. Запитав у присутніх «Ви їдете, чи ні ?», на що отримав відповідь «Да, ми їдемо». Відзначив, що при його присутності ОСОБА_9 ніхто не бив. Після чого розвернувся і першим вийшов з будинку, а ОСОБА_11 одразу вийшов слідом за ним. Через кілька хвилин з будинку вийшов ОСОБА_3 разом із ОСОБА_10 . Всі сіли до машини і вони разом поїхали. При цьому, під час руху автомобіля присутні, зокрема ОСОБА_3 , нічого не говорили з приводу подій, які відбулись у будинку. Коли вони вже приїхали до магазину «Люда» розташованого у центрі, то почув, як ОСОБА_3 зателефонували, зміст телефонної розмови не знає, але після зі слів ОСОБА_3 зрозумів, що то телефонувала йому ОСОБА_13 , і після цієї розмови ОСОБА_3 сказав фрази « ОСОБА_26 убив тестя (мався на увазі батько його колишньої співмешканки ОСОБА_9 )» і «Я побив тестя і Він вмер». Під час цієї розмови були також присутні ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_3 почав поводити себе нервово. Через сніг, що випав, зрозумів, що не зможе відвести машину до своєї матері і попросив залишити її у свого колишнього однокласника ОСОБА_27 , куди після отримання згоди останнього відвіз її сам. Перед тим, як відганяти машину, ОСОБА_11 біля магазина сказав йому, що йде до дому. В подальшому до гаражу ОСОБА_27 підійшли пішки ОСОБА_3 і ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 вже з ними не було), там ОСОБА_3 , зокрема у присутності ОСОБА_27 і його дружини на ім`я ОСОБА_28 , сказав присутнім, що нічайно набив тестя, а той помер, тому хоче тікати і попросив дружину ОСОБА_27 зателефонувати ОСОБА_29 , так його називають, а справжнє його прізвище не знає. Після задоволення його прохання ОСОБА_3 , в ході розмови з ОСОБА_30 , попросив останнього перевести його через державний кордон, не пояснюючи причин цієї необхідності для нього, на що той сказав йому, що може лише до кордону довести його. В подальшому у машину до ОСОБА_31 , окрім ОСОБА_3 і ОСОБА_10 , також сіли Він та ОСОБА_32 і вони поїхали разом заїхавши трохи далі за тракторну бригаду с. Загнітків, у сторону кордону з Республікою Молдова, звідки до кордону відстань близько 1-2 км. Разом поїхали на прохання ОСОБА_31 , бо той турбувався про те, що машина може забуксувати через сильний сніг, що тоді йшов, і виникне потреба у допомозі. Вже на наступний день, в ході спілкування з ОСОБА_11 , останній повідомив йому, що коли був у будинку бачив як ОСОБА_3 бив ОСОБА_9 у тулуб;
- актом судово-медичного-гістологічного дослідження № 3126/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження шматочків органів: серце-1, нирка-1, легені-1, печінка-1, мозок-2 проведеної в період 22 по 26 листопада 2018 року (а.с.161 том 1), згідно підсумків якого у наданих гістологічних препаратах від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, виявлено вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в м`яких мозкових оболонках великих півкуль; крововиливи в легені - без вираженої перифокальної клітинної реакції. Нерівномірно виражений набряк головного мозку. Паренхіматозна дистрофія, нерівномірне венозне повнокров`я в надісланих тканинах внутрішніх органів. Порушення реологічних властивостей крові (сритроцитарні стази, сепарація крові у просвітах деяких судин). Вогнища набряку, крововиливів, ділянки дистелектаза в легенях. Нерівномірно виражене кровонаповнення, периваскулярний кардіосклероз, виражена дистрофія, вогнищева гіпертрофія кардіоміоцитів, периваскулярний інтерстиційний ліпоматоз, склероз артерійних судин міокарда. Вогнищевий інтерстиціальний гепатит з помірно вираженим ступенем активності, тенденцією до формування цирозу. Диссемінований жировий гепатоз;
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 5789/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження (обстеження) крові від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, проведеного 28 листопада 2018 року (а.с.162 том 1), згідно висновків якого при судово-медичного дослідження (обстеження) крові згаданого вище трупа в ній виявлено етиловий спирт у концентрації 4,3%0. Суд вважає, що даний доказ в сукупності із нижче наведеним висновком експерта № 41, в якому серед іншого встановлено, що вище згадана концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_9 за життя відповідало тяжкому алкогольному сп`янінню, підтверджує ту обставину, що на час початку нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень здатність останнього чинити опір була значним чином обмежена;
- висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , яка була проведена в період 20 листопада по 19 грудня 2018 року (а.с.155-160 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 20.11.2018 року (а.с.125-126 том 1), згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) Закрита черепно-лицева травма: садна та синці обличчя (на лобі, верхніх та нижніх віках, переніссі); крововиливи в мякі тканини голови справа і зліва в скроневих ділянках, очагово-дифузний крововилив під м`які мозкові оболонки (субарахноідальне) в скронево-тем`яних ділянках; крововилив в потиличній ділянці обох гемісфер; б) закрита травма грудної клітини: синці передньої поверхні грудної клітини, крововиливи в міжреберні м`язи в місцях переломів ребер; переломи з 1-го по 6-е правих ребер, переломи 1-го, 5-го по 7-ме лівих ребер по перередньо-підпахвинній лінії з розривом пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, вогнищеві крововиливи в легенях, крововиливи в межреберні м`язи та плевральні порожнини (400 мл рідкої крові), перелом грудини і крововилив в середостіння, жирову клітковину перікарда. З огляду на характер, форму, локалізацію ушкоджень, дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактною поверхнею (індивідуальних особливостей травмуючого предмета визначити не має можливості). Наявність множинних обмежених у розмірах ушкоджень (утворених в місті прикладення сили) свідчать на користь предметів з обмеженою контактуючою поверхнею якими могли бути кулак, взута нога. Виникнення ушкоджень у ОСОБА_9 при падінні з висоти власного зросту не можливо. Ушкодження описані у пункті (а) складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-лицевої травми, що являється небезпечним для життя і відповідно до п.2.1.2. і 2.1.3.(г) Правил судово-медичного визначення тілесних пошкоджень (1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження зазначені в пункті (б) у вигляді множинних переломів ребер, перелому грудини, крововиливу в плевральну порожнину легені складає єдиний морфологічний комплекс закритої травми грудної клітини, що привело до розвитку небезпечних для життя стану шоку і по цьому критерію відповідно до п.2.1.2 і 2.1.3.(о) Правил судово-медичного визначення тілесних пошкоджень (1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 і має прямий причинний зв`язок з отриманими тілесними ушкодженнями від закритої черепно-лицевої травми (крововиливи під оболонки мозку), а також закритої травми грудної клітини (перелом ребер, грудини з крововиливами в плевральну порожнину та средостіння) в сукупності призвели до розвитку травматичного шоку, що і призвело до настання смерті. Смерть потерпілого настала не відразу після нанесення тілесних ушкоджень, а через деякий проміжок часу (до декілька годин), в результаті чого розвився комплекс реакції організму на травму іменуємий травматичним шоком, на що вказують дані гістологічного дослідження нерівномірно виражена періфокально клітинна реакція, порушення реологічних властивостей крові, рідка кров зі змішаними згортками в судинах. Ушкодження у ОСОБА_9 могли бути спричинені при обставинах вказаних в ухвалі суду (малася на увазі ухвала слідчого судді від 20.11.2018 року про призначення даної експертизи), а також викладених в протоколах допитів свідків та підозрюваних, а саме в результаті нанесення множинних ударів з достатньою силою руками та ногами по голові та тулубі потерпілого, який знаходився в вертикальному положенні, а також і в горизонтальному положенні. Після нанесення ударів по тулубу потерпілих рухатись самостійно не міг. В крові від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 4.3%, що за життя відповідало тяжкому алкогольному сп`янінню.
При цьому, зазначення у висновках цього експертного висновку зазначення «в протоколах допитів підозрюваних» та імені « ОСОБА_33 » суд вважає описками допущеними експертом внаслідок зайвого зазначення частини тексту та зазначення іншого прізвища замість дійсного імені потерпілого ОСОБА_9 , виникнення яких при складенні висновку пояснює та обставина, що у період проведення цієї експертизи в Кодимському РВ СМЕ також провадилась судово-медична експертиза № 42 щодо дослідження трупа ОСОБА_33 , в рамках іншого кримінального провадження № 0000368 від 20.11.2018 року, висновок у якій було складено 21.11.2018 року, на що вказує зміст копії вироку Балтського районного суду Одеської області від 11.06.2022 року у справі № 503/132/19 (а.с.225-231 том 2). Таким чином суд вважає, що допущені експертом описки виникли внаслідок не здійснення видалення зайвого тексту та не заміни згадки імені « ОСОБА_33 » на « ОСОБА_9 » у тексті висновку експерта № 41, який 19.12.2018 року судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 складався з використанням (на основі) раніше складеного 21.11.2018 року і подібного за своїм видом висновком експерта № 42 щодо дослідження трупа ОСОБА_33 . Суд не вбачає недопустимості такого використання у роботі експерта з врахуванням складення висновку з використанням комп`ютерного набору, що значно полегшує і забезпечує значно більшу швидкість виконання завдань. В свою чергу надана стороною обвинувачення копія вироку у справі № 503/132/19 пояснює виникнення допущених описок об`єктивними причинами пов`язаними з людським фактором в умовах значного виробничого навантаження, які на думку суду жодним чином не ставлять під сумнів самі висновки викладені у висновку експерта № 41;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.09.2021 року (а.с.201-203 том 1) за участі ОСОБА_3 , на той час підозрюваного, із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.204 том 1), якими зафіксовано відтворення ним обстановки під час вчинення кримінального правопорушення та самих обставин вчинення останнього. Так обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що його колишня співмешканка ОСОБА_13 , вже коли вони разом не проживали, дзвонила йому щоб Він привіз паливні дрова, бо не було чим палити. 19.11.2018 року почався сніг і морози, у зв`язку з чим Він разом із ОСОБА_10 та хлопцями ОСОБА_12 і ОСОБА_11 привіз їй рубані дрова до будинку, бо її дитина являється його сином. Приїхали на автомобілі «Жигулі» з причепом. Коли привезли дрова з будинку вийшла ОСОБА_13 і відчинила ворота, але заїхати вони не могли бо йшов сніг і вони почали розвантажувати біля воріт. Після цього, спитав у ОСОБА_13 де її батько, на що та відповіла, що йому байдуже, оскільки той спить п`яний, і Він пішов до будинку подивитись, що робить дитина і яка там обстановка. При цьому, ОСОБА_10 і ОСОБА_13 залишились курити на дворі, а хлопці продовжували розвантажувати дрова. Коли зайшов до хати, то там було холодно, а ОСОБА_9 лежав чи спав на дивані, який знаходився у глибині житлової кімнати. Він розбудив його потягнувши за ногу і сказав щоб той йшов розвантажувати дрова, так як привезли йому до дому. Заперечував ту обставину, що наносив удари ОСОБА_9 після того як той на його пропозицію не пішов розвантажувати дрова, але на уточнююче запитання слідчого, що наніс лише 3-4 удари у плече і ногу. Після чого вийшов з будинку щоб допомагати хлопцям розвантажувати дрова. Коли розвантажували дрова, то до нього вийшла ОСОБА_10 і нагадала йому, що Він привіз гостинець дитині. У зв`язку з чим Він взяв гостинці і пішов до будинку, де дитина одягнута по зимовому, бо в хаті було холодно, стояла біля вікна на іншому дивані, але в тій же кімнаті, де знаходився ОСОБА_9 . Після того, як дав дитині гостинці і розвернувшись вже збирався виходити, то відчув біль в нозі і коли розвернувся, то побачив, що ОСОБА_9 сидячи на дивані вдарив його ножом в ногу. Його це звісно роздратувало і Він ударив його 2-3 рази в голову, точно не пам`ятає скільки було разів, а після кинув на підлогу, бо ОСОБА_9 до нього теж почав простягати руки, і почалась «потасовка» під час якої Він ще 2-3 рази ударив ОСОБА_9 з ноги в район грудної клітини. При цьому, підтвердив ту обставину, що на час нанесення ударів ОСОБА_9 ногою був взутий у воєнні берці. Зазначив, що не знає чи бачив хто-небудь нанесення ним ударів ОСОБА_9 , бо їх присутності в кімнаті тоді не помітив, але зазначив, що ОСОБА_11 або ОСОБА_12 , хто точно з них не пам`ятає, зверталися до нього щоб Він залишив ОСОБА_9 і їхати з відти, але Він відповів щось на кшталт «Іди, зараз поїдемо», а може в пориві гніву, щоб йшов, бо теж «отримає». Метою нанесення ударів було не убити його, а провчити його та донести до нього, що потрібно кидати зловживання алкоголем і відповідно відносився до своєї дочки ( ОСОБА_13 ). Пояснити великої кількості тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не зміг вказавши, що зі слів ОСОБА_13 її батько кілька днів хворів кашляючи, у зв`язку з чим висловив припущення, що може в нього були ушкодження отриманні ще до цієї події. Самого моменту удару ножом не бачив, бо коли повернувся кухонний ніж, зовнішні ознаки якого не пригадує, вже валявся на підлозі по середині кімнати. Потім він його залишив, вони сіли в машину і поїхали звідти. Відзначив, що коли уїздив, то ОСОБА_9 був живий і нормально все було. Визнав свою вину у заподіяні тілесних ушкоджень та зазначив, що дуже сильно розкаюється у вчиненому. З приводу надання медичної допомоги внаслідок ножового поранення ноги до лікарні не звертався, бо не вважав це за необхідне.
При цьому, суд на підтвердження вини ОСОБА_3 приймає лише ті повідомлені ним під час слідчого експерименту обставини про подію кримінального правопорушення, які не суперечать обставинам повідомленим свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час проведення слідчих експериментів за їх участі;
- показами самого обвинуваченого ОСОБА_3 , допитаного під час судового розгляду 04.11.2021 року, який надав покази аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю.
При цьому, суд на підтвердження вини ОСОБА_3 приймає лише ті його показання про подію кримінального правопорушення, які не суперечать показанням наданим свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час їх допитів в судових засіданнях;
- показами свідка ОСОБА_13 , допитаної під час судового розгляду 04.11.2021 року, яка зазначила, що вона є дочкою загиблого ОСОБА_9 . В свою чергу ОСОБА_3 є її колишнім співмешканцем з яким у неї є спільна дитина, яка в свою чергу проживає разом з нею у будинку АДРЕСА_3 . У вечорі 19.11.2018 року, коли приїхав ОСОБА_3 привізши дрова, її батько ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння та лежав на дивані в будинку. ОСОБА_3 обурило те, що батько не піде розвантажувати дрова для опалення будинку у зв`язку з чим він почав наносити її батькові багато ударів кулаком у голову та груди, а після цього також ногою обутою у взуття типу «берці» у голову і грудну клітину потерпілого ОСОБА_9 . Тривало нанесення ударів близько 10 хвилин, за її сприйняттям часу. Її батько ОСОБА_9 не міг чинити опір ОСОБА_3 внаслідок свого стану сп`яніння. На її прохання зупинитись ОСОБА_3 не реагував. Зазначила, що подію нанесення ударів міг бачити ОСОБА_11 , чи бачив побиття ОСОБА_12 не знає. Також зазначила, що початок згаданого побиття та його кінець бачив її спільний з ОСОБА_3 малолітній син ОСОБА_17 , якому на той час було два роки і шість місяців. Дитині наразі п`ять років, а вона і досі пам`ятає подію побиття свого діда своїм батьком, оскільки якось в розмові згадала про це, хоча вона думала, що син вже забув цю подію. Після події, коли ОСОБА_3 залишав будинок, то вона не бачила на його нозі ніякої рани, як і тілесних ушкоджень в цілому. Протягом дня до тієї події з участі ОСОБА_3 її батько ОСОБА_9 не мав тілесних ушкоджень;
- показами свідка ОСОБА_12 , допитаного під час судового розгляду 08.12.2021 року і 17.05.2022 року, який надав покази аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю. При цьому, на додатково задані йому питання дав свідчення про те, що коли ОСОБА_11 вперше вийшов на подвір`я з будинку, то сказав йому, що в будинку відбувалася бійка між ОСОБА_3 і ОСОБА_9 . Також вже після залишення будинку Ткачів бачив кров на долоні лівої руки ОСОБА_3 і на його лівій штанині в області стегна. При цьому, на долоні не було видно рани, ОСОБА_3 не кульгав, а про саме походження цієї крові у ОСОБА_3 не питав;
- показами свідка ОСОБА_34 , допитаного під час судового розгляду 17.05.2022 року, який надав покази про те, що займається перевезеннями. Внаслідок давності пам`ятає лише те, що якось до нього зателефонував ОСОБА_3 щоб Він його підвіз, на що Він погодився. З цією метою приїхав до гаража ОСОБА_27 , де був останній, його дружина, ОСОБА_35 , ОСОБА_3 і співмешканка ОСОБА_3 . Причини необхідності їхати йому не пояснювали. До нього в машину сіли ОСОБА_12 і ОСОБА_3 разом із своєю співмешканкою, а про те чи їхав з ними ОСОБА_32 не пам`ятає. ОСОБА_3 просив провести його до кордону, але через сніг, який тоді випав, зміг довезти лише трохи за тракторну бригаду, яка на відстані близько 1,5 км до кордону. Там ОСОБА_3 і його співмешканка вийшли з його машини та попрямували в бік кордону, а Він разом із ОСОБА_12 повернулись до села. Крові у ОСОБА_3 не бачив і не бачив щоб той шкутильгав. Під час поїздки ОСОБА_3 із своєю співмешканкою розмовляв якусь чи бійку чи то сварку;
- показами свідка ОСОБА_11 , допитаного під час судового розгляду 03.06.2022 року, який надав покази майже аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю, за винятком тих відмінностей, що коли зайшов в перший раз до будинку Ткачів, то ОСОБА_36 з ним привітався за руку, але при цьому той йому нічого не казав. Після чого він пішов на двір розвантажувати дрова. Також зазначив, що не бачив як ОСОБА_3 бив ОСОБА_9 . Однак, на раніше дослідженому відеозаписі слідчого експерименту проведеного за його участю 23.11.2018 року, було зафіксовано надані ним покази, згідно яких Він зайшовши до будинку Ткачів перебував лише у приміщенні кухні і саме звідки бачив нанесення ОСОБА_3 кількох ударів ОСОБА_9 , який лежав на дивані в глибині іншої кімнати, після чого вийшов з будинку. Тому під час проведення у судовому засіданні допиту свідку ОСОБА_11 було пред`явлено для ознайомлення в порядку, передбаченому ст. 99 ч.2, 105 ч.2, 358 ч.1 КПК України, шляхом відтворення звукозапису і демонстрації частину відеозапису проведеного з ним на досудовому розслідуванні слідчого експерименту де Він надавав відповідні покази. Після чого свідок ОСОБА_11 зазначив, що значить тоді не вітався за руку з ОСОБА_9 і переплутав внаслідок віддаленості події у часі. На уточнююче запитання суду зазначив, що до тієї події бував у будинку Ткачів раніше з десяток разів і тоді вітався з ОСОБА_37 за руку. З приводу нанесення ударів ОСОБА_3 ОСОБА_9 зазначив, що під час слідчого експерименту розповідав все як було і на нього тиску не чинилось, а на теперішній час забувся про ті удари, бо багато часу пройшло і не пам`ятає. Відзначив, що сказане ним під час слідчого експерименту було правдою, а в судовому засіданні відповідаючи на питання щодо нанесення ударів сказав, що їх не було, бо не пам`ятає про них і тому впевнено відповідав саме про їх відсутність. При цьому, на додатково задані йому питання дав свідчення про те, що вже після того як Він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_3 приїхали з місця події до магазину, то Він побачив у останнього кров на нозі. У зв`язку з чим Він спитав у ОСОБА_3 звідки в нього та кров, але той йому не відповів;
- показами свідка ОСОБА_38 , допитаного під час судового розгляду 10.06.2022 року, який надав покази про те, що кілька років, дату не згадає, але у вечірній час до нього приїхав прийшли ОСОБА_12 , який просив залишити у нього свою машину, і прийшов ОСОБА_3 разом із своєю співмешканкою на ім`я ОСОБА_20 . Розповідали, що коли привезли дрова ОСОБА_39 , то там почалась сварка і побилися. Потім ОСОБА_3 зателефонувала ОСОБА_13 і сказала йому, що Він може тікати, бо вона ще нікому не телефонувала. Про зміст зазначеної телефонної розмови йому відомо оскільки після її завершення ОСОБА_3 про це сказав ОСОБА_10 у його присутності. У ОСОБА_3 була кров на розбитій правій руці і на лівій штанині в районі стегна. На самій нозі ОСОБА_3 поранення, яке було б джерелом крові, не було видно, а також не було видно і отвору дірки на штанях. ОСОБА_3 трохи кульгав.
При цьому, суд відзначає, що згідно аналізу наданих суду доказів свідок ОСОБА_13 була безпосереднім очевидцем, яка бачила обставини всієї події кримінального правопорушення; свідок ОСОБА_11 був безпосереднім очевидцем, який бачив обставини початку події кримінального правопорушення та вже наслідків його вчинення; свідок ОСОБА_12 був безпосереднім очевидцем, який бачив певні наслідки вчинення кримінального правопорушення; а свідки ОСОБА_34 і ОСОБА_38 хоча і не були безпосередніми очевидцями, але їх покази стосувалися обставин подій, які відбувались одразу після події кримінального правопорушення і внаслідок їх послідовності надали суду можливість пересвідчитись у достовірності показів наданих свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 щодо обставин подій, які відбувалися одразу після події кримінального правопорушення, зокрема щодо ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення бажання ухилитися від понесення кримінальної відповідальності. Таким чином згадані вище докази є належними і достатніми доказами.
Надаючи у відповідності до вимог ст. 94 КПК України підсумовуючу оцінку сукупності вище наведених доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає необхідним відзначити те, що показання надані свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_34 і ОСОБА_38 в ході їх допитів під час судового розгляду, а також обставини про подію кримінального правопорушення повідомлені свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні під час проведення слідчих експериментів за їх участю, які будучи документами є доказами у розумінні пунктів 1 і 3 ч.2 ст. 99 КПК України, є достатньо детальними, послідовними і узгодженими між собою, що дає суду підстави вважати їх достовірними доказами про дійсні обставини події вчинення кримінального правопорушення, зокрема про обстановку, яка існувала на момент його вчинення, та про дії як самого обвинуваченого ОСОБА_3 так і інших учасників кримінального провадження свідків обвинувачення.
Судом не встановлені обставин, які б давали суду підстави вважати, що докази надані суду прокурором при виконанні ним у відповідності до пункту 3 ч.1 ст. 3 та ч.3 ст. 23 КПК України процесуальної діяльності щодо державного обвинувачення, є недопустимими, а тому вважає їх допустимими.
В свою чергу виявленні неточності, розбіжності і суперечності у обставинах зазначених під час проведення слідчих експериментів та у показах під час допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , а саме:
- зазначення марки і моделі автомобіля, яким обвинувачений і двоє свідків дісталися на місце кримінального правопорушення, так на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 остання зазначила «ВАЗ 2101»; на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 останній зазначив «Жигулі»; а на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 останній зазначив «ВАЗ 2103». Згадані неточності і розбіжності суд вважає наслідком узагальненої оцінки на підставі існуючих в них пізнань про сприйняті ними обставини. Однак, ці неточності і розбіжності жодним чином не впливають на встановлення обставин, які мають значення для даного кримінального провадження. При цьому, суд вважає, що в дійсності таким транспортним засобом був саме ВАЗ 2103, оскільки суд при вирішенні питання усунення цієї неточності і розбіжності надає перевагу саме відомостям повідомленим свідком ОСОБА_12 , який був володільцем цього транспортного засобу;
- зміст звернень один до одного свідка ОСОБА_13 , з однієї сторони, та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , з іншої сторони, коли останні виходили з будинку одразу після закінчення нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим, які зазначені на відеозаписі до протоколів слідчих експериментів за їх участю. Так свідок ОСОБА_13 зазначала, що «звернулась до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щоб вони щось зробили, а ОСОБА_3 сказав їм щоб вони вийшли, на що вони махнули рукою, витягнули по сигареті і вийшли з будинку», в той час як свідок ОСОБА_11 зазначав, що «слідом за ним до будинку зайшов ОСОБА_12 сказавши ОСОБА_3 , що дрова вивантажили, треба штовхнути машину і можна вже їхати. Після чого ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , вийшли з будинку», в свою чергу свідок ОСОБА_12 зазначав, що «зайшовши до будинку запитав у присутніх чи їдуть вони, на що отримав позитивну відповідь і після цього розвернувся і разом із ОСОБА_11 вийшов з будинку». Згадані розбіжності і суперечності суд вважає наслідком індивідуального сприйняття і відтворення у пам`яті кожного з учасників обставин даної події. Водночас із цим суд не вважає, що ці розбіжності і суперечності жодним чином впливають на встановлення обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, оскільки вони стосуються події, яка вже відбувалась після закінчення події кримінального правопорушення, а тому не впливають на доведеність вини або доведеність невинуватості обвинуваченого;
- розбіжності і суперечності зазначені на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 під час досудового розслідування із показами наданими свідком ОСОБА_11 під час судового розгляду. Так під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 зазначав, що «коли на початку приїзду зайшовши до будинку із приміщення бачив нанесення ОСОБА_3 кількох ударів ОСОБА_9 , який лежав на дивані в глибині іншої кімнати, після чого вийшов з будинку». Однак, вже під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав покази, що коли зайшов в перший раз до будинку, то привітався з ОСОБА_9 за руку і не бачив як ОСОБА_3 бив ОСОБА_9 . Суд вважає, що внаслідок вжиття процесуальних заходів, передбачених ст. 99 ч.2, 105 ч.2, 358 ч.1 КПК України та поставлення після цього даному свідку додаткових питань з отриманням на ним уточнюючих відповідей і пояснень щодо самих причин виникнення розбіжностей, було усунуто розбіжності і суперечності у обставинах згаданої події, які суд вважає наслідком віддаленості у часі між самою подією кримінального правопорушення 19.11.2018 року і допитом свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні 03.06.2022 року, тобто більше трьох з половиною роки. При цьому, судом були прийняті покази даного свідка саме після проведення вказаних процесуальних дій, оскільки отриманні пояснення причин виникнення розбіжностей пояснили їх виникнення об`єктивними причинами. Водночас суд також керувався тим, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_11 проводився вже 23.11.2018 року, тобто через чотири дні після події кримінального правопорушення, що забезпечило фіксацію більш точних і детальних обставин про дану подію внаслідок того, що на пам`ять цього свідка не впливав чинник давності сприйняття;
- використанні у показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_34 і ОСОБА_38 терміни щодо події як «сварку і бійку», що за своїм змістом передбачають взаємний характер дій осіб, які в них приймають участь, то суд оцінює ці покази не як обставини, які були у дійсності, а як сприйняття почутих даними свідками від інших осіб обставин обмежених браком інформації про саму подію, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події кримінального правопорушення. В свою чергу зміст слідчих експериментів проведених за участі свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , покази надані цими свідками під час судового розгляду щодо одностороннього нанесення ОСОБА_3 ударів ОСОБА_9 . У змісті протоколів огляду місця події від 19.11.2018 року та протоколу огляду трупа від 20.11.2018 року, з таблицями фото до них, зафіксовано наявність на зовнішній кистях рук трупа ОСОБА_9 не садин, а саме синців багряного кольору, що вкривають значну площу кисті рук, які суд вважає отриманими внаслідок спроб протидії для свого захисту, а не цілеспрямованих ударів. При цьому, у висновку експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 зазначено висновок про перебування останнього за життя у стані тяжкого алкогольного сп`яніння із показником у 4.3%0 (проміле). Сукупність зазначеного вище не дає суду підстав вважати, що характер взаємодії між собою ОСОБА_3 і ОСОБА_9 під час події кримінального правопорушення мав вигляд саме сварки із бійкою, а відповідав саме односторонньому кількох етапному побиттю ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №582, проведеної 19.10.2021 року (а.с.207-211 том 1) на підставі постано ви слідчого від 25.09.2021 року (а.с.205-206 том 1), на час проведення цієї експертизи ОСОБА_3 , на той час підозрюваний, на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки, також не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, Він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь в слідчих діях та предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У зв`язку з чим та на виконання вимог пунктів 8-10 ч.1 ст. 368 КПК України суд вважає необхідним відзначити те, що відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, а тому відсутні і підстави для застосування до обвинуваченого примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, або примусового лікування у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України.
Копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_9 , 1962 року народження, 25.04.2008 року (а.с.105-106 том1) на сторінці 10 міститься запис про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_6 та довідка Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області від 20.11.2018 року № 1937 (а.с.110 том 1) про склад сім`ї, в якій членом сім`ї останнього зазначено дружину ОСОБА_6 , з врахуванням положень ч.6 ст. 55 КПК України, підтверджують обґрунтованість визнання саме ОСОБА_6 потерпілою у кримінальному провадженні.

Суд вважає необхідним навести обґрунтування причин своєї незгоди із запереченнями висловленими стороною захисту щодо обставин пред`явленого обвинувачення:
- обвинувачений ОСОБА_3 як під час проведення на досудовому розслідуванні слідчого експерименту за його участі так і в ході свого допиту під час судового розгляду висловлював свою позицію про те, що характер завданих ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та сам фізичний стан ОСОБА_9 на момент залишення ним місця події кримінального правопорушення не надавав йому підстав припускати можливість настання смерті потерпілого. Водночас висловлював припущення, що тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_9 , зокрема численні перелами ребер, могли бути отриманні ним до цієї події, коли останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Однак, суд не вважає цю версію обґрунтованою, оскільки вона спростовується сукупністю досліджених судом доказів, а саме: відеозаписом до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 та її показами під час судового розгляду щодо механізму нанесення ОСОБА_3 ударів ОСОБА_9 та опису отриманих останнім тілесних ушкоджень внаслідок цього; відеозаписом до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 та його показами під час судового розгляду щодо опису тілесних ушкоджень, які були на ОСОБА_9 на момент залишення ним місця події; протоколом огляду місця події від 19.11.2018 року з фото таблицею до нього, в яких описано та зафіксовано видимі численні тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 на час виявлення останнього; висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 проведеної 20.11-19.12.2018 року, в якій зазначено, що ушкодження у ОСОБА_9 могли бути спричинені при обставинах вказаних в ухвалі суду (малася на увазі ухвала слідчого судді від 20.11.2018 року про призначення даної експертизи), а також викладених в протоколах допитів свідків;
- обвинувачений ОСОБА_3 як під час проведення на досудовому розслідуванні слідчого експерименту за його участі так і в ході свого допиту під час судового розгляду посилався на те, що нанесення ним ОСОБА_9 ударів почалось лише після і внаслідок нанесення останнім йому удару кухонним ножом у стегно лівої ноги. При цьому, про зазначене також зазначене у промові захисника в судових дебатах. Однак, суд вважає, що ця обставина є необґрунтованою, оскільки вона не знаходить свого доказового підтвердження. Так свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_34 і ОСОБА_38 не підтвердили обставини наявності у ОСОБА_3 ушкодження у вигляді рани (від ножового поранення) на стегні лівої ноги, після залишення місця кримінального правопорушення. При цьому, ці свідки навіть не підтвердили те, що на лівій штанині, в районі стегна, у ОСОБА_3 було присутнє пошкодження у вигляді дірки (від проникнення леза ножа). Водночас наявність у ОСОБА_3 крові на руці та штанині суд вважає наслідком забруднення їх кров`ю самого потерпілого ОСОБА_9 при їх контакті з джерелами останньої, які в свою чергу зафіксовані на тілі останнього у складеному протоколі огляду місця події від 19.11.2018 року з фото таблицею до нього. В свою чергу причини відсутності доцільності проведення освідування обвинуваченого ОСОБА_3 на теперішній час, з метою виявлення на його тілі сліду від удару ножом, судом були детально вмотивовані у своїй ухвалі від 03.06.2022 року (а.с.216-217 том 2), якою було вирішене дане питання. При цьому, покази надані свідком ОСОБА_38 в судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2022 року вже після вирішення судом питання про відмову в проведенні освідування обвинуваченого, також не містили в собі відомостей про саме наявність у ОСОБА_3 відповідного ушкодження або пошкодження на його штанині, а тому не підтверджують обставин на які посилається обвинувачений та його захисник. Згідно змісту протоколу огляду місця події від 19.11.2018 року під час огляду місця події не було виявлено ножа. В ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 , яка була очевидцем всієї події вчинення кримінального правопорушення, не відзначала тієї обставини, що мав факт нанесення ОСОБА_9 удару ножом ОСОБА_3 . Одразу після події ОСОБА_3 ухилився від кримінального провадження внаслідок чого позбавив себе можливості повідомити слідчому свою версію події і своєчасно заявляти клопотання спрямовані на її перевірку під час досудового розслідування та здобуття доказів, які виправдовували його, але при цьому мали стан не постійного збереження, а тимчасовий (триваюче-минущий). У зв`язку з чим суд вважає, що під час досудового розслідування не було підстав для перевірки версії сторони захисту у відповідності до положень ч.2 ст. 9 КПК України;
- захисник при дослідженні доказів під час судового розгляду відзначав ту обставину, що у змісті висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , проведеної 20.11-19.12.2018 року, зазначено, що потерпілий «знаходився в вертикальному положенні, а також і в горизонтальному положенні», що на його думку суперечить показам свідка ОСОБА_13 , яка відзначала, що ОСОБА_3 наносив удари лежачому ОСОБА_9 . Про зазначене також зазначено захисником у своїй промові в судових дебатах. У зв`язку з чим захисник, з приводу вище наведених обставин, просив суд (а.с.165 том 2) здійснити виклик експерта ОСОБА_14 , яка складала згаданий висновок, для її допиту в судовому засіданні, яке судом було задоволено. Однак, вжитими судом заходами забезпечити виконання клопотання захисника не виявилось можливим, оскільки згідно отриманої судом інформації від експертної установи (а.с.184 том 2), в якій працювала судово-медичний експерт ОСОБА_14 , остання була звільнена з установи за власним бажанням ще 31.01.2020 року. При цьому, від сторони захисту до суду під час судового розгляду не надходило клопотань про залучення спеціаліста у галузі судової медицини для надання відповідної консультації, у порядку ч.1-3 ст. 71 КПК України, а суд у кримінальному провадженні, згідно до ч.3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Тому суд вважає необхідним надати власну оцінку згаданій обставині, у змісті якої не вбачає суперечності з огляду на наступне. На відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 останньою було зазначено, що на початку події кримінального правопорушення сплячий на дивані ОСОБА_9 , внаслідок шарпань і ударів руками ОСОБА_3 змінив своє лежаче положення на дивані. В подальшому ОСОБА_3 стягнув ОСОБА_9 з дивана на підлогу біля нього і почав наносити йому удари руками і вже ногами. А потім ОСОБА_3 схопив ОСОБА_9 за комір, підняв його та перетягнув по підлозі ближче до виходу із цієї кімнати до приміщення кухні, після чого почав наносити удари ногами і руками, від чого у ОСОБА_9 з обличчя потекла кров, а сам останній почав хрипіти. Крім того, на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 останнім було зазначено, що від ударів ОСОБА_3 . ОСОБА_9 розвернувся на дивані, після чого даний свідок зробив зауваження ОСОБА_3 засуджуючи спитавши його «Вася, що ти робиш?!». Таким чином суд, на підставі обставин, які були відзначені двома свідками, вважає доведеним те, що протягом події кримінального правопорушення ОСОБА_9 постійно не був у горизонтальному положенні лежачі на дивані, а принаймні тричі змінював положення свого тіла внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 , що в свою чергу у подальшому призвело до відображення експертом у змісті свого висновку зазначення і про саме вертикальне положення тіла потерпілого;
- суд не погоджується із зазначенням у змісті промови захисника в судових дебатах тих обставин, що потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила той факт, що свого часу ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння та в ході сварки із своїм сином наніс удар ножом у шию останнього, оскільки в судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2022 року, потерпіла ОСОБА_6 заперечувала такий факт зазначивши, що колись мав місце на спір спаринг між ОСОБА_9 та своїм сином з боротьби, в ході якого у останнього була зламана ключиця.

Мотиви не врахування окремих доказів
Водночас із цим надані стороною обвинувачення, долучені судом до матеріалів судового провадження та наявні у томі 1 документи, а саме: копію дубліката картки фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_9 (а.с.107), довідки Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області від 20.11.2018 року № 1938-1939 (а.с.108-109) та характеристику Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області на ОСОБА_9 від 20.11.2018 року № 02-16/655 (а.с.111), суд не враховує, оскільки дані докази не підтверджують фактів чи обставин, які мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Також суд не враховує як доказ відповідь Кодимського РВ ДРАЦС від 20.11.2018 року № 2295/70-24 (а.с.218 том 1) оскільки зазначена в ньому інформація про відсутність відповідних актових записів про державну реєстрацію народжень дітей надавалася щодо особи з прізвищем « ОСОБА_40 », в той час як згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 01.12.1998 року (а.с.212-215 том 1) прізвище обвинуваченого має написання « ОСОБА_40 ». Тому вказано відповідь не відображає дійсних відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Крім того, суд не враховує як доказ відеозапис, який є додатком до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 від 23.11.2018 року та знаходиться на носії (а.с.147 том 1), оскільки фактично на даному носії записане копію відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , який є аналогічним відеозапису на носії (а.с.141 том 1), який є додатком до слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 23.11.2018 року (а.с.136-140 том 1). При цьому, суд відзначає, що за вказівкою прокурора 27.01.2022 року органом досудового розслідування СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області суду було надано на носії (а.с.43-44 том 2) архівну копію запису слідчого експеременту за участі свідка ОСОБА_12 .
В свою чергу суд не вбачає підстав вважати, що висновок експерта № 1022 за результатом проведення судово-медичної (судово-імунологічної) експертизи змивів з рук трупа ОСОБА_9 складений 02.01.2019 року (а.с.151-154 том 1), яка була проведена на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 06.12.2018 року (а.с.149 том 1), є доказами вини обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки висновки експерта на думку суду фактично доводять лише можливість того, що кров виявлена на змивах з рук трупа ОСОБА_9 не виключено походить від самого потерпілого ОСОБА_9 , оскільки відповідає крові останнього. При цьому, зазначення у змісті цієї експертизи дати закінчення проведення експертизи «2» січня 2018 року» суд оцінює як описку, оскільки ця дата передує як події самого кримінального правопорушення так і даті початку проведення експертизи 12 грудня 2018 року, що спростовує цю обставину. Натомість закінчення проведення експертизи на другий день початку нового року 2019 пояснює технічну описку експерта в зазначені року, яка є поширеною при складанні документів на початку календарного року. Водночас суд звертає увагу, що у вище наведених доказах протоколі огляду місця події з фото таблицею до нього та протоколі огляду трупа з фото таблицею до нього зафіксовано наявність на голові трупа потерпілого ОСОБА_9 множинних крововиливів. Свідок ОСОБА_11 у своїх показах наданих усно в судовому засіданні відзначав, що був очевидцем того, як ОСОБА_9 , будучи ще живим махав рукою у повітрі коли лежав на підлозі. Зазначене у своїй сукупності пояснює ту обставину, що руки ОСОБА_9 були ним забрудненні до настання смерті внаслідок їх контакту з наявними на його тілі крововиливами.
Суд вважає, що акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження (обстеження) рідкої крові від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, проведеного 22 листопада 2018 року (а.с.163 том 1) не може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки її висновок про те, що кров трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, відноситься до групи О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО не можливо використати ні для підтвердженні вини обвинуваченого ОСОБА_3 , ані для її спростування, так як суду не було надано відомостей про речові докази, які б були здобуті під час проведення досудового розслідування та містили сліди зі зразками крові, яка за груповою належністю була б відмінною від дослідженої. Тому єдине значення даного висновку було його використання для порівняння із зразками крові виявлених на речових доказах з метою виявлення зразка крові з відмінною груповою приналежністю, яка б могла належати особі, яка завдавала потерпілому тілесних ушкоджень. Однак, ця спроба не знайшла свого позитивного результату, так як всі виявлені сліди крові, як на трупі потерпілого ОСОБА_9 так і на елементах одягу, в який останній був одягнутий, належали до цієї ж групи крові.
Також суд не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 висновок експерта № 545 за результатом проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук потерпілого ОСОБА_9 , яка була проведена в період 03 по 12 грудня 2018 року (а.с.165-169 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 29.11.2018 року (а.с.148 том 1), згідно якого кров трупа ОСОБА_9 за ізосерологічною системою АВ0 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, а в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук трупа ОСОБА_9 знайдені кров, епітеліальні клітини та виявлений білок людини, але встановити статеву належність крові і клітин не представилось можливим у зв`язку з відсутністю в препаратах ядер лімфоцитів, нейтрофілоцитів та епітеліоцитів, придатних для статевоспеціфічної диференціації. При визначенні групової належності крові і клітин виявлений лише антиген Н ізосерологічної системи АВ0, властивий, як основний, групі крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, що не виключає походження крові і клітин від особи (осіб) з вищевказаною групою крові, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83;
Суд не враховує як доказ висновок експерта № 578 за результатом проведення судово-медичної експертизи одягу (куртки, джемпера, брюк потерпілого ОСОБА_9 , 1962 року народження, яка була проведена в період 04 по 26 грудня 2018 року (а.с.171-178 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с.150 том 1), згідно якого на одязі (куртка, джемпер та джинсові брюки), які належали ОСОБА_9 , 1962 року народження, пошкоджень не виявлено, що не дозволяє відповісти на поставлені питання. Таким чином цей висновок не є доказом, оскільки останній не містить фактичних даних про обставини, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, внаслідок того, що в результаті експертизи не було досягнуто мети її проведення виявлення пошкоджень;
Крім того, суд не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 висновок експерта № 1075 за результатом проведення судово-медичної експертизи куртки трупа ОСОБА_9 , яка була проведена в період 27 грудня 2018 року по 21 січня 2019 року (а.с.180-182 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с.129 том 1), згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, але на куртці трупа ОСОБА_9 виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83 та висновку експерта № 545;
Водночас суд не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 висновок експерта № 1008 за результатом проведення судово-медичної експертизи наволочки вилученої за адресою: АДРЕСА_3 , яка була проведена в період 04 по 27 грудня 2018 року (а.с.184-186 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с.128 том 1), згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, але на вище зазначеній наволочці виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83, висновків експертів № 545 та № 1075;
Також суд не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 висновок експерта № 559 за результатом проведення судово-медичної експертизи (цитологічної) змивів з рук потерпілого ОСОБА_9 , яка була проведена в період 17 по 19 грудня 2018 року (а.с.188-191 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 06.12.2018 року (а.с.149 том 1), згідно якого в змивах з рук потерпілого ОСОБА_9 ядровмісні епітеліальні клітини не знайдені. Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу висновку експерта № 578.

Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим та доказів наданих стороною обвинувачення під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
- щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого:
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає відсутніми. При цьому, суд не погоджується із наявністю щирого каяття у обвинуваченого ОСОБА_3 висловленого ним як на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участі так і під час самого судового розгляду, а також на яке посилався захисник у своїй промові в судових дебатах, з огляду на наступне.
Згідно висновків викладених в постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2020 року та від 02 листопада 2021 року у справі № 643/13256/17 (провадження № 51-2221км19) виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи. Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття. Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Однак, суд не вбачає щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні за умов того, що останній цілеспрямовано ухилявся від проведення досудового розслідування внаслідок чого в період з 04.12.2018 року по 09.09.2021 року перебував в розшуку. Зазначене свідчило про насамперед неготовність на той час, на стадії досудового розслідування, підозрюваного ОСОБА_3 нести заслужене покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. В свою чергу визнання вини у пред`явленому обвинуваченні заявлене обвинуваченим ОСОБА_3 як на стадії досудового розслідування, під час проведення слідчого експерименту за його участі, так і на стадії судового розгляду, при виконанні судом положень ч.1 ст. 348 КПК України та в судових дебатах і останньому слові, суд оцінює як вимушений для нього захід під впливом вагомості доказів зібраних в ході досудового розслідування на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення з метою мінімізації для себе негативних наслідків пов`язаних із вирішенням судом питання про притягнення його до відповідальності. Водночас обвинуваченим, як на стадії досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту за його участі так і під час судового розгляду, була висловлена позиція про те, що нанесення ним ОСОБА_9 ударів почалось лише після провокації пов`язаної із нанесенням останнім йому удару кухонним ножом у стегно лівої ноги, а характер завданих ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та сам фізичний стан ОСОБА_9 на момент залишення ним місця події кримінального правопорушення не надавав йому підстав припускати можливість настання смерті потерпілого, а тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_9 , зокрема численні перелами ребер, могли бути отриманні ним до цієї події, коли останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Суд вважає таку позицію обвинуваченого спрямованою на створення враження існування підстав, які б виправдовували його дії щодо ОСОБА_9 або принаймні надавали йому можливість розраховувати на перекваліфікацію вчиненого діяння на ст. 124 КК України (умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони) чи хоча б як на пом`якшуючу покарання обставину, передбачену пунктом 7 ч.1 ст. 66 КК України (вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням). Таким чином суд вважає, що зазначене не узгоджується ні із змістом щирості каяття, а ні із самою висловленою обвинуваченим ОСОБА_3 позицією про визнання своєї вини. Натомість скоріше є свідченням того, що таке визнання буде корисним для нього на випадок якщо докази надані суду стороною захисту на доведення його невинуватості не будуть оцінені судом як на те сподівалася сторона захисту. Зазначені вище обставини у їх сукупності на думку суду вказують не на відверте і дійсне визнання обвинуваченим своєї провини з критичною оцінкою і осудом своєї протиправної поведінки, а об`єктивно підтверджує уявне і вимушене визнання провини у вчиненому злочині.
Також суд не вбачає і того, що обвинувачений ОСОБА_3 сприяв розкриттю вчиненого ним злочину, як обставини на підтвердження щирості каяття (підстави наведені вище) так і окремо визначеної у змісті промови захисника у судових дебатах пом`якшуючої обставини активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно відомостей наявних у доданому до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000367 ОСОБА_3 ухилявся від досудового розслідування, у зв`язку з чим 04.12.2018 року слідчим досудове розслідування було зупинене відповідною постановою (а.с.192-193 том 1) до розшуку ОСОБА_3 , на той час підозрюваного, та було відновлене відповідною постановою слідчого (а.с.194-195 том 1) лише після затримання ОСОБА_3 09.09.2021 року в м. Кодима (а.с.196-199 том 1). Таким чином суд не вважає згадані дії обвинуваченого під час досудового розслідування не лише активними для розкриття, а й взагалі такими, що сприяли розкриттю кримінального правопорушення так як фактично вони були перешкодою, яка викликала зупинення досудового розслідування майже на три роки. При цьому, згоду ОСОБА_3 на проведення 13.09.2021 року його допиту, як підозрюваного, та його згоду на участь у проведенні 13.09.2021 року слідчого експерименту, відомості про які наявні у реєстрі матеріалів досудового розслідування (а.с.7 том 1), суд не приймає як підтвердження сприяння у розкритті злочину, оскільки в ході самого слідчого експерименту ОСОБА_3 повідомляв обставини, які суттєво відрізнялися від дійсних обставин події кримінального правопорушення і були встановленні судом на підставі слідчих експериментів із свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , показів останніх під час судового розгляду. Зазначені слідчі дії за участі ОСОБА_3 були проведені вже після його розшуку і затримання та останніми в рамках досудового розслідування кримінального провадження, перед самим відкриттям матеріалів досудового розслідування сторонам, а тому за своєю доказовою значущістю, зокрема з огляду на суперечливість із іншими доказами, слідчий експеримент за участі ОСОБА_3 у доведені його вини на той час не був ні єдиним, а ні визначальним серед інших доказів на підтвердження вини.

- щодо обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого:
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає також відсутніми.
При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що в ході дослідження доказів у даному судовому провадженні, зокрема документів, висновків експерта та проведення допитів свідків, судом було встановлено, що:
- потерпілий ОСОБА_9 на час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , проведеної 20.11-19.12.2018 року, в якому зазначено, що в крові трупа було виявлено етиловий спирт в концентрації 4,3%0 (проміле). У зв`язку з чим суд вбачає, що кримінальне правопорушення було вчинене щодо потерпілого ОСОБА_9 , який перебував в безпорадному стані, що в свою чергу згідно пункту 6 ч.1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого;
- згідно відеозаписів до протоколів слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , показів наданих останніми в судовому засіданні, а також визнавалась самим обвинуваченим ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні під час слідчого експерименту за його участю, під час події нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 в будинку та певний час безпосередньо в кімнаті, в якій відбувалося нанесення тілесних ушкоджень, перебувала малолітня дитина ОСОБА_17 , якому на той час було близько двох з половиною роки. При цьому, свідок ОСОБА_13 на уточнююче питання суду повідомила суду, що дитина бачила процес нанесення особою, яку вважає своїм батьком, ударів своєму діду та досі пам`ятає ці події, бо якось під час розмови з нею згадала ці події, хоча свідок ОСОБА_13 думала, що син в силу малолітнього віку це забув. У зв`язку з чим суд вбачає, що кримінальне правопорушення було вчинене у присутності дитини, що в свою чергу згідно пункту 6 ч.1 ст. 67 КК України також є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого;
- згідно відеозапису до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 , а також показів наданих останньою в судовому засіданні, удари, які ОСОБА_3 наніс ОСОБА_9 , були численні і їх загальна кількість, за її сприйняттям, визначалась близько двадцяти, а самі тілесні ушкодження наносились у три етапи. В свою чергу у висновку експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , проведеної 20.11-19.12.2018 року, судово-медичний експерт надала свій висновок, на питання щодо того скільки ударів було нанесено ОСОБА_9 , яке перед нею було порушене в ухвалі слідчого судді від 20.11.2018 року, постановленій за результатом розгляду відповідного клопотання слідчого, і у своїй відповіді на це питання експерт надала висновок про те, що ушкодження могли бути спричиненні в результаті нанесення множинних ударів, а смерть настала не відразу після нанесення тілесних ушкоджень, а через деякий проміжок часу (до декілька годин) внаслідок розвитку травматичного шоку. Водночас у висновку даної експертизи судовомедичний експерт навела детальний перелік множинних тілесних ушкоджень виявлених нею насамперед в області голови і тулуба трупа ОСОБА_9 . У зазначеному суд вбачає вчинення кримінального правопорушення з особливою жорстокістю, що згідно пункту 10 ч.1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого.
Згідно положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд при ухваленні вироку не обмежений оцінкою наявності або відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, яка наведена у змісті обвинувального акту, а тому «Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».
Однак, у змісті складеного слідчим обвинувального акту, яке погоджене з прокурором і містить формулювання обвинувачення пред`явлене ОСОБА_3 , зазначено про не встановлення не лише обставин, які пом`якшують покарання, але і про не встановлення обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, при формулюванні самої суті пред`явленого обвинувачення (об`єктивної сторони складу злочину) у змісті самого обвинувального акту не було зазначено, що потерпілий ОСОБА_9 перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння і тому спав на дивані, а натомість зазначено, що ОСОБА_9 «відпочивав на дивані та не хотів допомагати розвантажувати дрова».
Водночас суд не вважає зазначення у змісті обвинувального акта згадки про ОСОБА_13 як таку, що «проживає у вказаному будинку зі своїм малолітнім» достатньою підставою для застосування пункту 6 ч.1 ст. 67 КК України, оскільки «проживання» не підтверджує саме «присутність» особи на час вчинення кримінального правопорушення.
Також при формулюванні самої суті пред`явленого обвинувачення (об`єктивної сторони складу злочину) у змісті самого обвинувального акту слідчим було зазначено, з погодженням прокурора, що « ОСОБА_3 наніс ОСОБА_9 декілька ударів», а після стягнення його на підлогу наніс йому ще «декілька ударів».
Протягом судового розгляду прокурором пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не було змінене, зокрема в частині щодо наявності обставин, які обтяжують покарання.
В своїй промові у судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_3 додатково відзначив, що обвинуваченням не встановлено обставин, які обтяжують покарання його підзахисного.
У зв`язку з чим, з урахуванням положень ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а також з урахуванням висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд не вважає за можливе визнавати згадані три обставини такими, що обтяжують покарання обвинуваченого, оскільки у противному випадку це погіршить становище останнього та порушить законні сподівання сторони захисту на визначення напрямку і побудови лінії захисту у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем свого проживання характеризується неоднозначно, оскільки згідно характеристики сільського голови Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області ОСОБА_41 від 20.11.2018 року (а.с.230 том 1) характеризувався незадовільно так як неналежним чином відносився до виховання дітей, не хороший сім`янин, вживав спиртні напої, а згідно характеристики старости с. Загнітків Виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області О.Ковбель від 04.05.2022 року (а.с.192 том 2) характеризується посередньо із зазначенням того, що за час проживання в селі претензій та скарг не надходило. При цьому, суд зважає на ті обставини, що одноособовий орган місцевого самоврядування у вигляді сільського старости було утворено лише на початку 2021 року, коли сільські ради, зокрема Загнітківська, були реорганізовані шляхом приєднання до Кодимської міської ради. На той час обвинувачений ОСОБА_3 знаходився в розшуку, у який був оголошений 04.12.2018 року (а.с.192-193 том 1), а одразу після його затримання 09.09.2021 року щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судом, внаслідок чого до теперішнього часу обвинувачений утримується в умовах слідчого ізолятору. Зазначене на думку суду пояснює розбіжності у характеристиці обвинуваченого, оскільки протягом існування посади сільського старости обвинувачений ОСОБА_3 фактично не проживав у селі за місцями свого проживання, зокрема зареєстрованого місця проживання. За місцем колишньої роботи характеризується позитивно (а.с.226 том 1). На теперішній час непрацевлаштований; розлучений; проживає однією сім`єю зі співмешканкою ОСОБА_10 (а.с.221, 227 том 1); має на утриманні неповнолітню дитину дочку ОСОБА_42 (а.с.26 том 2), яка проживає окремо від нього разом зі своєю матір`ю ОСОБА_43 ; має батьків похилого віку батька ОСОБА_44 , 1951 року народження (а.с.27-28 том 2), який є пенсіонером (а.с.38 том 2), та мати ОСОБА_45 , 1956 року народження (а.с.30-32 том 2), які не входять до складу його сім`ї; також має сестру ОСОБА_46 , 1975 року народження (а.с.33-35 том 2), яка знаходиться на диспансерному обліку (а.с.25 том 2) та має безстроково інвалідність ІІ групи з дитинства (а.с.36-37 том 2); відомості проте, що ОСОБА_3 брав участь в утриманні батьків чи своєї сестри, зокрема у період ухилення від кримінального провадження, суду не надано; у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку обвинувачений не перебуває (а.с.208 на звороті, 224 на звороті том 1); є військовозобов`язаним (а.с.191 том 2); вперше притягається до кримінальної відповідальності (а.с.219 том 1).
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. У зв`язку з вище зазначеним суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тому вважає за необхідне призначити міру безальтернативного покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч.2 ст. 121 Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України суд не знаходить.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, не зменшилися та не змінилися, то суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраного до обвинуваченого ОСОБА_47 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому строк останнього підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_48 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк його досудового тримання під вартою та під час судового розгляду у період з 22.40 години 09.09.2021 року (а.с.196-199 том 1) по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.
Арешти із забороною користування та розпорядження, накладені ухвалами слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 22.11.2018 року (а.с.101, 127 том 1), на майно речові докази, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а саме:
- наволочку від подушки з нашаруванням речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка була вилучена 19.11.2018 року під час огляду місця події;
- джинсові штани синього кольору з візерунком та шкіряним ременем коричневого кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком в нижній частині та куртку чорного кольору на блискавиці, які були вилучені 20.11.2018 року під час огляду трупа ОСОБА_9 ,

на підставі ч.4 ст. 174 КПК України підлягають скасуванню.
Речові докази, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а саме:
- наволочку від подушки з нашаруванням речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка запакована до паперового сейф-пакету та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області (колишній Кодимський ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області), квитанція і порядковий № 212 у книзі обліку № 1054 (а.с.102-104 том 1);
- джинсові штани синього кольору з візерунком та шкіряним ременем коричневого кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком в нижній частині та куртку чорного кольору на блискавиці, на яких були виявлені нашарування речовини бурого кольору та які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області (колишній Кодимський ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області) (а.с.123-124 том 1),

згідно положень пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягають знищенню.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років і 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 22.40 години 09.09.2021 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Скасувати арешти майна із забороною користування та розпорядження, накладені ухвалами слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 22.11.2018 року, на речові докази, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а саме:
- наволочку від подушки з нашаруванням речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка була вилучена 19.11.2018 року під час огляду місця події;
- джинсові штани синього кольору з візерунком та шкіряним ременем коричневого кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком в нижній частині та куртку чорного кольору на блискавиці, які були вилучені 20.11.2018 року під час огляду трупа ОСОБА_9 .

Речові докази, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, знищити, а саме:
- наволочку від подушки з нашаруванням речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка запакована до паперового сейф-пакету та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області;
- джинсові штани синього кольору з візерунком та шкіряним ременем коричневого кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком в нижній частині та куртку чорного кольору на блискавиці, на яких були виявлені нашарування речовини бурого кольору та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1