Справа № 606/1059/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000077, внесеного 23.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Бенева, Теребовлянського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Близько 20 год. 30 хв. 22 травня 2022 року, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «AUDI - 80», (VIN - НОМЕР_1 ) р.н. НОМЕР_2 з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що йому було заборонено, рухався дорогою між населеними пунктами Бенева та Заздрість, Золотниківської ТГ Тернопільського району Тернопільської області в напрямку с. Заздрість.

Під час руху ОСОБА_3 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожня обстановка», «дорожні умови», «маневрування (маневр)») та 12.1 ПДР України, не ураховував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, безпечну швидкість руху та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Водій ОСОБА_3 проїжджав, керованим ним автомобілем «AUDI» ділянку дороги в порушення вимог п.п. 2.3 «б»; 10.1 ПДР України унаслідок вживання алкогольних напоїв не був уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, а застосувавши неправильні прийоми керування, втратив контроль над управлінням автомобіля, допустивши його виїзд за межі проїзної частини дороги.

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів ПДР України рухаючись поза межами проїзної частини дороги, ОСОБА_3 , поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та із правої смуги руху, тобто до с. Заздрість, виїхав поза межі проїзної частини дороги (поле). Унаслідок цього, виїхавши на виділений конструктивно елемент автомобільної дороги - поле, не призначений для руху транспортних засобів, де допустив перекидання керованого ним автомобіля «AUDI».

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «AUDI» - ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді відкритої черепно-мозгової травми із переломами кісток склепіння черепа та його основи зліва, із забиттям головного мозку середнього ступення важкості (за клінічною класифікацією), крововиливами у речовину лобової і скроневої часток правої півкулі головного мозку, під м`яку мозкову оболонку потиличної частки правої півкулі головного мозку, у барабанну порожнину зліва і клиноподібну пазуху однойменної кістки. Вказана травма супроводжувалась розривом барабанної перетинки, накопичення повітря у порожнині черепа.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог вищезазначених пунктів ПДР України, за вищевказаних обставин, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що вчинені в стані алкогольного сп`яніння, та які заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав пояснення, що 22.05.2022 він зустрівся із друзями, зокрема і з потерпілим ОСОБА_5 у с.Бенева, на зустріч ОСОБА_3 приїхав на автомобілі. Того вечора він із друзями розпивав алкогольні напої (горілку), після чого вони виявили бажання поїхати на автомобілі подивитись на став. Обвинувачений, після вживання ним алкоголю сів за кермо автомобіля. Під час поїздки не впорався із керуванням, внаслідок чого сталась ДТП, в результаті якої ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Обвинувачений вказав, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення за обставин, зазначених у обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих під час досудового розслідування, при цьому показав, що щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Просив суворо не карати. Крім того, вказав, що відшкодував завдану потерпілому шкоду. Цивільний позов прокурора визнав.

Захисник ОСОБА_6 просив суворо не карати ОСОБА_3 , врахувати визнання вини в повному обсязі, щиросердечне розкаяння, відсутність претензій у потерпілого, відшкодування обвинуваченим завданої потерпілому матеріальної та моральної шкоди, а також те, що ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, просив призначити обвинуваченому покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні просив не карати ОСОБА_3 , оскільки вони є друзями, потерпілий не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру, обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та які заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується, особа винного, який є особою молодого віку, в силу ст.89 КК України не судимий, вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, відшкодував завдану потерпілому шкоду, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його поведінку до, під час та після вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, суд не знаходить підстав для застосування ст.69 КК України, як про це просить захисник обвинуваченого, з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе, пасажирів авто, та власності третіх осіб.

Враховуючи вище викладене, суд виходить із того, що ОСОБА_8 , сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих, зокрема пасажира автомобіля потерпілого ОСОБА_5 .

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстав для застосування відносно ОСОБА_3 ст. 69 КК України немає, оскільки не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, під час розгляду справи не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відсутні, оскільки ч.1 ст. 75 КК України визначено неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину у сфері безпеки руху, а також грубе порушення останнім Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП та заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з цим, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи позитивну характеристику, відшкодування потерпілому шкоди, думку потерпілого, який просив не карати обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Крім того, у ході розгляду кримінального провадження прокурором Теребовлянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину на суму 32178,22 грн.

Так, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» № 257 від 01.07.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтично-неврологічному відділенні лікарні з 22.05.2022 по 08.06.2022 і провів у лікарні 17 ліжкоднів. Загальна вартість перебування на лікуванні 17 (ліжкоднів) становить 32178,22 грн. За вказаних обставин, суд вважає, що сума затрачених закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від злочину, на підставі ст. 1206 ЦК України, повинна бути стягнута із винної особи, а тому позов прокурора Теребовлянської окружної прокуратури підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення: судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-22/5053-ІТ від 16.06.2022 в сумі 1887,80 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/120-22/5047-ІТ від 17.06.2022 в сумі 2642,92 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/120-22/5412-ІТ від 17.06.2022 в сумі 1510,24 грн, всього на загальну суму 6040,96 грн, які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.05.2022.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Згідно протоколу затримання від 23.05.2022 ОСОБА_3 було затримано 23.05.2022 о 03 год 15 хв. Ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.05.2022 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із правом внесення застави. 25.05.2022 було внесено заставу та 26.05.2022 ОСОБА_3 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Таким чином, з 23.05.2022 по 26.05.2022 включно ОСОБА_3 утримувалася під вартою та на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення слід зарахувати ОСОБА_3 у загальний строк покарання, враховуючи, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_3 слід залишити без змін, до набрання вироку законної сили.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено, внесена заставодавцем застава підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк затримання та тримання під вартою ОСОБА_3 під час досудового розслідування з 23.05.2022 по 26.05.2022 включно, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі №606/746/22 (провадження №1-кс/606/124/22) від 25.05.2022 у розмірі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп., внесену за обвинуваченого ОСОБА_3 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Тернопільській області - повернути заставодавцю ОСОБА_9 відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов прокурора - задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 в користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської міської ради «Теребовлянська міська лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 в сумі 32178 (тридцять дві тисячі сто сімдесят вісім) гривень 22 коп.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 6040 (шість тисяч сорок) грн 96 коп. стягнути з ОСОБА_3 в користь держави.

Скасувати арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.05.2022 на автомобіль Ауді-80, н.з. НОМЕР_2 , VIN код НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 .

Речові докази у справі, а саме: автомобіль AUDI 80 (без номерних знаків) із VIN НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчика ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: м.Теребовля, вул. Січових Стрільців, 13, Тернопільського району Тернопільської області, повернути законному володільцю; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 №1383, компакт диск КТ обстежень, 2 диска із КТ та рентгенами ОСОБА_7 , копії журналу реєстрації амбулаторного хворого, копії журналу обліку потерпілих внаслідок ДТП, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження № 0000077 від 23.05.2022, залишити у матеріалах кримінального провадження № 0000077.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1