КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/3481/21 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2208/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала

Іменем України

30 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000050 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Зелена, Кельмененького району Чернівецької області, українця, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 рокуОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік.

ОСОБА_7 зобов`язано в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_11 42 112 (сорок дві тисячі сто дванадцять) гривень матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілої ОСОБА_12 51 066 (п`ятдесят одну тисячу шістдесят шість) гривень матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 150 390 (сто п`ятдесят тисяч триста дев`яносто) гривень 30 (тридцять) копійок матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 5000 (п`ять тисяч) гривень матеріальної шкоди за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Позовну вимогу потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 5 (п`яти) відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, залишено без розгляду.

Позовну вимогу потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 5 (п`яти) відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку, 14 січня 2021 року близько 18 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки "MERCEDES-BENZ GLS-400" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі між селом Дмитрівка та селом Забуччя, що в Бучанському (Києво-Святошинському районі), Київської області, зі сторони села Забуччя в напрямку села Дмитрівка.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та при здійсненні обгону попутного транспортного засобу, в місці де обгін заборонено, а саме в кінці підйому, не впевнившись в безпечності маневру виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки "KIA-PICANTO" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався назустріч - зі сторони села Дмитрівка у напрямку села Забуччя.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки "KIA-PICANTO" реєстраційний номер НОМЕР_2 : ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, та його пасажирка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №37/Е від 10.03.2021, ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забою легень, переломів 2, 8 ребер праворуч та 6-го ребра ліворуч, скальпованої рани шкіри правого колінного суглобу, ушкодження сухожилка 3-го пальця правої кисті, перелому лівої ключиці; а також травматичного розриву брижі сигмовидної кишки з наявністю гемоперитонеума, - який згідно висновку судово-медичної експертизи №37/Е від 10.03.2021 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №38/Е від 10.03.2021, ОСОБА_12 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, - що відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме п.п.: 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 2.3 «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі): 14.2 «в» (Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані); 14.6 «г» (Обгін заборонено: у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості).

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 14.2 «в», 14.6 «г» Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної І дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а також цей вирок змінити в частині розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 50000 грн. моральної шкоди і на користь потерпілої ОСОБА_12 35000 моральної шкоди. Крім того, стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ України» на користь потерпілої ОСОБА_12 96055, 57 грн., матеріальної шкоди.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, є сумлінним водієм, після вчиненого кримінального правопорушення, викликав карету швидкої медичної допомоги та допомагав потерпілим, в найкоротші строки надав кошти на лікування, повністю визнав себе винним, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, зробив для себе відповідні висновки, з моменту ДТП і до закінчення розгляду кримінального правопорушення ПДР не порушував, повністю відшкодував обґрунтовану потерпілими шкоду в розмірі 79200 грн., що є пом`якшувальною обставиною. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 працює водієм, і це є єдиним джерелом його доходу, необхідним для утримання себе та своєї сім`ї. На переконання захисника позбавлення права керування транспортними засобами стане для нього та його сім`ї занадто обтяжливим та неспівмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та ускладнить процес відшкодування шкоди завданої потерпілим. Також, апелянт звертає увагу суду на погодні умови за яких сталася ДТП, а саме сильний снігопад. Зазначені обставини, на думку апелянта свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов потерпілих залишив поза увагою відшкодування обвинуваченим, одразу після ДТП, шкоди завданої кримінальним правопорушенням, що підтверджується розпискою від 19.01.2021.

Також, апелянт вказує, що у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 на момент настання страхового випадку (у даному випадку дорожньо-транспортної пригоди) була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», тому шкода завдана здоров`ю та майну потерпілих має бути відшкодована страховиком у межах страхових лімітів (130 000 гривень шкода завдана майну та 260 000 гривень шкода завдана здоров`ю кожного потерпілого). Так, Відповідно до Звіту № 2216 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу від 23.02.2021 виконаного на замовлення ПрAT СК «ПЗУ України» установлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження колісного транспортного засобу КІА Picanto, реєстраційний номер НОМЕР_3 (сто сорок шість тисяч двісті дев`яносто) гривень 00 копійок.

Разом з тим, за результатами вказаної оцінки оцінювачем - суб`єктом оціночної діяльності СПД «ФОП ОСОБА_14 »прийшов до висновку, що заподіяна шкода, згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 96 055, 57 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок.

Ринкова вартість пошкодженого автомобіля КІА Picanto, реєстраційний номер НОМЕР_2 у після аварійному стані становить 50 234, 43 (п`ятдесят тисяч двісті тридцять чотири) гривні 43 (сорок три) копійки.

Таким чином, апелянт зазначає, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 30 зазначеного вище Закону України, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 96 055, 57 (дев`яносто шість тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 57 копійок, яка перебуває у межах страхового ліміту встановленого полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності № 113904264, тому відшкодування вказаної шкоди, на переконання апелянта, має бути покладено на страховика - ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в обґрунтування свого рішення про стягнення із засудженого коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди не було наведено у вироку жодного доказу й розрахунку сум, присуджених на користь потерпілих. При цьому апелянт вказує, що суд першої інстанції обмежився лише твердженням про те, що цивільний позов вирішено судом першої інстанції за правилами, встановленими в КПК, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.

Крім того, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру суми, яку необхідно стягнути із обвинуваченого у рахунок відшкодування заподіяної потерпілим моральної шкоди не було враховано майновий стан винного.

Також, судом першої інстанції не було враховано, що злочин, за який особу було засуджено, за формою вини є необережним. Тому, апелянт вважає, що рішення суду про стягнення із засудженого (як цивільного відповідача) саме 150 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 та 100 000 грн. відповідно потерпілій ОСОБА_12 не можна визнати таким, що повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

У той же час, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлює наслідки своїх необережних дій та моральні страждання до яких призвів потерпілих, тому вважає, що моральна шкода, яка спричинена його діями потерпілому ОСОБА_11 має бути визначена судом у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень та потерпілій ОСОБА_12 у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень. На переконання захисника, дана сума відшкодування моральної шкоди є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілих і не призведе до їх безпідставного їх збагачення.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 потерпілою ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_11 подано заперечення, в яких потерпілі посилаючись на те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також розмір відшкодування моральної та матеріальної шкоди є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, їх стражданням та вимогам закону, просять апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 25.01.2022 щодо ОСОБА_7 без змін.

Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Враховуючи наведене, вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, позицію прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів,обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив злочин уперше, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі строком, що наближений до мінімальних меж санкції інкримінованої йому статті, а також з урахуванням наслідків, які настали внаслідок ДТП, грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, суд першої інстанції застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Окрім того, з урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, а саме даних про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного злочину, щирого каяття у вчиненому, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України, яке учасниками судового провадження не оскаржується.
Вирок суду в частині призначеного основного покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 75,76 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувався.
З приводу доводів апеляційної скарги захисника, про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в повній мірі не врахував дані щодо особи обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі і ті на які посилається захисник в апеляційній скарзі, і саме ці обставини дали суду підстави призначити обвинуваченому, як основне покарання наближене до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, так і визначити розмір додаткового покарання, а також звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Та обставина, що обвинувачений раніше до адміністративної відповідальності не притягувався та після вчиненого кримінального правопорушення, викликав карету швидкої медичної допомоги та допомагав потерпілим, у даному випадку не є визначальним у ході вирішення питання щодо позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи суспільну небезпеку, яку несе в собі скоєний ОСОБА_7 злочин та беручи до уваги сукупність конкретних обставини справи, а також наслідки ДТП.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції факту повного відшкодування обвинуваченим потерпілим шкоди, то колегія суддів зазначає, що матеріали справи дійсно містять розписку про відшкодування такої шкоди, проте, як зазначили потерпілі під час апеляційного розгляду, це відшкодування не охопило всіх витрат, понесених ними на лікування, а було лише частковим, що свідчить про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого, адже, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 66 КК України, для визнання такої обставини такою, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування шкоди має бути повним.
В даному випадку факт добровільного часткового відшкодування обвинуваченим на користь потерпілих шкоди повинен був бути врахований судом першої інстанції при вирішенні питання вирішення цивільних позовів.
Що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції при призначенні додаткового покарання його підзахисному погодних умов за яких сталась ДТП, а саме, як вказує захисник сильного снігопаду, то на переконання колегія суддів, та обставина, що обвинувачений, не дивлячись на несприятливі погодні умови, свідомо проігнорував вимоги закону в частині дотримання безпеки дорожнього руху, навпаки свідчить про те, що таке відношення обвинуваченого до додержання цих Правил, як водія, ставить під загрозу життя та здоров`я учасників дорожнього руху.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, яке пов`язане з керуванням транспортним засобом, що є єдиним джерелом доходу його сім`ї та має можливість відшкодувати потерпілим завдану шкоду лише працюючи водієм, використовуючи транспортний засіб з цією метою, на думку колегії суддів не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду в частині додаткового покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину та його конкретних обставин, пов`язаних з грубим порушенням правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому такі доводи апеляційної скарги захисника на обґрунтування висновку про можливість виправлення засудженого без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає неспроможними. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 має вищу освіту, та не позбавлений можливості працевлаштуватися на іншу роботу, не пов`язану з керуванням автомобілем.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для скасування вироку суду в цій частині, як про це просить захисник.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про неправильне вирішення судом першої інстанції позовних вимог потерпілих, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати коло учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
При цьому, відповідно до вимог п п.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Однак, цих вимог закону при вирішенні цивільних позовів потерпілих судом першої інстанції не дотримано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілим заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди потерпілі звернулись з цивільним позовом про відшкодування обвинуваченим та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та моральної шкоди в межах кримінального провадження.
Суд першої інстанції погодився з обґрунтованістю позову потерпілих частково та стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_12 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди та 150 390 (сто п`ятдесят тисяч триста дев`яносто) гривень 30 (тридцять) копійок матеріальної шкоди, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_11 42 112 (сорок дві тисячі сто дванадцять) гривень та потерпілої ОСОБА_12 51 066 (п`ятдесят одну тисячу шістдесят шість) гривень матеріальної шкоди. Також, з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 стягнуто 5000 (п`ять тисяч) гривень матеріальної шкоди за проведення експертизи. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 5 (п`яти) відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, залишив без розгляду.
Водночас, суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо стягнення із обвинуваченого та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» певних коштів у рахунок відшкодування завданої потерпілим шкоди, своє рішення належним чином не мотивував, фактично обмежившись загальними фразами, про те, що заподіяна шкода обґрунтована відповідними документами, однак з чого складаються суми, які стягнуті на користь потерпілих, і якими доказами вони підтверджується у вироку не зазначено. При цьому, суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що заявлена потерпілими сума з витрат на лікування підлягає стягнення з ПрАТ ««Страхова компанія «ПЗУ Україна» послався на договір про страхування цивільної відповідальності, який в матеріалах справи взагалі відсутній, та відповідно судом, не встановлений ліміт відповідальності.
А окрім того, в цій частині у вироку не відображено чи враховано судом при вирішенні цивільних позовів факт часткового відшкодування обвинуваченим на користь потерпілих суми, вказаної у розписці (т.1, а.п. 176), на що обґрунтовано вказує сторона захисту в апеляційній скарзі.
Крім того, суд першої інстанції не навів відповідних мотивів прийнятого рішення про стягнення саме з обвинуваченого, а не зі страхової компанії суми матеріального збитку, пов`язаного з пошкодженням автомобіля, що належить потерпілій ОСОБА_12 (з врахуванням вимог Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") та за наявності у справі двох висновків щодо вартості пошкодженого авто, не зазначив чому взяв до уваги висновок експерта, підготовлений на замовлення потерпілих та не взяв до уваги звіт про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику авто, складений аварійним комісаром ОСОБА_16 .
Крім того, частково задовольнивши цивільні позови про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих певних сум у відшкодування моральної шкоди, і в цій частині не навів належних мотивів прийнятого рішення щодо розміру такого відшкодування.
Відсутність у вироку належного мотивування суду щодо вирішення цивільного позову позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити обґрунтованість постановленого в цій частині рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вирок суду у цій частині підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України, а провадження у цій частині - призначенню нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала в частині залишення вироку суду без змін може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4