Справа№ 938/9/22
Судове провадження № 1-кп/938/39/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2021 за 0000059 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, одруженої, на утриманні одна малолітня та одна неповнолітня дитина, працюючої менеджером торгового залу у ФОП « ОСОБА_4 », на даний час у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, зареєстроване та фактичне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачена ОСОБА_3 , 28.07.2021 близько 16:00год. перебуваючи на території господарства ОСОБА_7 , розміщеного в селі Ільці, Верховинського району Івано-Франківської області вступила із ОСОБА_6 в словесний конфлікт на ґрунті існуючих між ними неприязних відносин, в ході якого завдала декілька ударів руками в область голови потерпілої ОСОБА_6 , в результаті чого завдала потерпілій фізичного болю, що не спричинило тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно завдала потерпілій ОСОБА_6 удару, що завдало потерпілій фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнала повністю та показала суду, що 15 чи 16 липня 2021 року близько 9-ї години ранку до неї зателефонувала ОСОБА_6 та почала з нею сваритись, щоб вона не доручала сусідці ОСОБА_8 відганяти корову на пасовище. У відповідь на це вона відповіла ОСОБА_6 , що щойно проснулась та їй нічого невідомо про те, що ОСОБА_8 відганяла кудись корову. В цей час ОСОБА_6 почала ображати її нецензурними словами, у відповідь на що, вона також виразилась в сторону ОСОБА_6 нецензурними словами. Після цього телефонна розмова між ними закінчилась. Приблизно через дві години до неї надійшло образливе смс-повідомлення від ОСОБА_6 на яке вона не відповідала.

Після цієї розмови вона підійшла до своєї сусідки ОСОБА_9 та запитала в чому причина, що ОСОБА_6 телефонувала до неї та висловлювала претензії з приводу того, щоГаля відганала корову на пасовище. У відповідь на це ОСОБА_10 повідомила їй, що під час телефонної розмови із ОСОБА_6 вона розказала їй, що вона замість свого чоловіка, якого немає дома, має відігнати корову сусідів ОСОБА_11 на пасовище. З цієї причини ОСОБА_6 висловила їй зауваження про те, чому вона залишає онука одного дома та займається сусідською коровою. Зазначила, що у її батька та чоловіка ОСОБА_12 є домовленість про те, що він відганяє корову на пасовище, за що батько з ним розрахувається.

Через деякий час, а саме 28.07.2021 близько 16 години вона підійшла до своєї сусідки ОСОБА_9 на подвір`я, де в той час перебувала сама ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_13 , які стояли та розмовляли. Підійшовши до них, вона зловила ОСОБА_13 за її руки та дала ляпаса по обличчю, після чого відпустила її та сказала, щоб та йшла бо дістане ще більше. На цьому все закінчилось, і всі розійшлись.

Зазначила, що вину у вчиненому визнає, однак про вчинене не шкодує. Готова понести відповідальність у вигляді штрафу, оскільки має на утриманні малолітню дитину, яка потребує постійного догляду.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що обвинувачена є її двоюрідною сестрою та сусідкою. Неприязні відносини між нею та сестрою виникли з приводу того, що до їхньої спільної сусідки ОСОБА_7 приїхав внук, який має інвалідність (ДЦП), яким вона разом з іншими сусідами хотіли допомогти.

Вона з чоловіком домовилася про те, щоб влаштувати хлопчика до реабілітаційного центру в санаторій «Ворохта». Коли вона зателефонувала до ОСОБА_7 сказати їй, щоб та приготувала речі, а також звернулася в поліклініку для оформлення всіх необхідних документів на онука, то та відповіла їй, що відганяє корову Уляни (обвинуваченої), так як та її про це попросила. Це було зранку 24.07.2021 приблизно о 09.00год. Почувши це, вона спитала її, як вона могла залишити онука самого. На що та відповіла їй, що вона мусіла гнати корову сусідів, так як боїться їх, а саме ОСОБА_14 .

Пізніше 28.07.2021 приблизно о 17год. вона пішла до будинку ОСОБА_9 , щоб повідомити, коли буде їхати автомобіль у Ворохту, який зможе завести її онука у санаторій. Коли вона прийшла, то побачила, що ОСОБА_8 розвішує одяг на дворі, та підійшовши до неї вони стали розмовляти. Коли вона стояла і розмовляла з ОСОБА_8 , то відчула удар ззаду, повернувшись побачила, що то ОСОБА_15 намагається її вдарити по обличчі. Вона тримала її за руки, щоб та її не била. Після чого вирвалась, втекла додому та зателефонувала до поліції.

Просить визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт.

Прокурор просив визнати обвинувачену винною у вчиненні інкримінованого їй діянні та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім повного визнання своєї вини, обвинуваченою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, її вина також підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні та дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:

-показами свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що з обвинуваченою та потерпілою вона перебуває в добрих, сусідських стосунках. Того дня, точної дати вона не пам`ятає, десь в липні 2021 року потерпіла ОСОБА_13 прийшла до неї додому з приводу вирішення питання щодо відправки її внука ОСОБА_16 , який має інвалдність (ДЦП) в санаторій «Ворохта» Вони з ОСОБА_13 стояли на подвір`ї біля її будинку та розмовляли. В той час рипнула хвіртка, яка межує в огорожі між її будинком та будинком, де проживає ОСОБА_17 . Підійшовши до ОСОБА_13 , ОСОБА_17 схопила її за руку і вдарила рукою (долонею) по щоці. При цьму сказала ОСОБА_18 , щоб та лишила її у спокої. Після цього всі розійшлись по домівках. На запитання прокурора ОСОБА_5 свідок також ствердила, що обвинувачена вдарила потерпілу лише один раз, по щоці. А також підтвердила те, що обвинувачена казала потерпілій залишити її у спокої. Щодо дати, коли ця подія мала місце, то зазначила, що подія могла мати місце 28.07.2021;

-висновком експерта №111 від 05.08.2021, згідно підсумків якого у гр. ОСОБА_6 діагноз «ЗЧМТ», виставлений у наданій медичній документації лікарем-невропатологом, не відображає, характер черепно-мозкової травми та не відповідає міжнародній кваліфікації хворіб ХХ перегляду а тому при складанні підсумків не враховується.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно висунутого в обвинувальному акті обвинувачення, ОСОБА_3 інкримінується завдання декількох ударів руками в область голови потерпілої ОСОБА_13 , в результаті чого було завдано потерпілій фізичного болю, що не спричинило тілесних ушкоджень.

Висновки експерта викладені у висновку №111 від 05.08.2021, про те, що виявлені у гр. ОСОБА_6 тілесне ушкодження а саме синці в ділянках правого передпліччя та лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, судом до уваги не приймаються, оскільки такі тілесні ущкодження не охоплені висунутим обвинуваченням.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, щовинуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КК України знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч.1 ст. 126 КК України, оскільки вонаумисно завдала потерпілій ОСОБА_6 удару, що завдало потерпілій фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що "покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами", а згідно статті 65 КК України встановлено, що "особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень".
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, ОСОБА_3 раніше не судима, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну малолітню та одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої на підставі ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд не визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченої, яка визначена стороною обвинувачення у обвинувальному акті з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.368 КПК України, законодавцем визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 18.09.2019 у спарві № 166/1065/18, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Разом з тим, як зазначила обвинувачена під час дачі показів у судовому засіданні, вона не жалкує про вчинене, що в свою чергу свідчить, що вона не осуджує свою поведінку, не бажає виправити наслідки вчиненого.
Обставин, які обтяжують покарання згідно положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, а саме вчинення кримінального проступку вперше, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні однієї малолітньої та однієї неповнолітньої дитини, відсутність обставин, які обтяжують її покарання, сприяння органам слідства у розслідуванні справи, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покараннядоходить висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід обрати покарання за ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.368-371,373-376,381-382,394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_19