Справа № 349/849/20
Провадження № 11-кп/4808/345/22
Категорія ст. 382 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0000111 апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора на вирок Рогатинського районного суду від 24.05.2022 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого
засуджено за ст. 382 ч. 1 КК України на 8500 грн штрафу.
Запобіжний захід не обирався.
Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
ОСОБА_7 умисно не виконав рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 року, що набрало законної сили 24.07.2018 року, згідно з яким його зобов`язано у трьохмісячний термін звільнити земельну ділянку площею 0,0625 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , від будівельних матеріалів та повернути її Рогатинській міській раді у такому ж стані, у якому він одержав її в оренду за актом приймання-передачі від 29.06.2006 року.
В апеляційних скаргах:
-прокурор вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим внаслідок м`якості покарання. Стверджує, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений вину у скоєному не визнав та не розкаявся, не було враховано і суспільної небезпеки вчиненого злочину. Вважає, що під час апеляційного розгляду слід дослідити характеризуючі дані обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ст. 382 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 гривень;

-захисник обвинуваченого ОСОБА_8 оскаржує вирок суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, висновки суду не підтверджуються доказами, а базуються на припущеннях, вибірково взято до уваги окремі докази. Було допущено істотні порушення норм процесуального права. Судом не надано оцінку протиправності рішень державного виконавця про накладення штрафів за невиконання рішення суду без поважних причин та щодо недопустимості доказів, які сформовані державним виконавцем, на підставі яких було відкрите кримінальне провадження. Постанови державних виконавців про накладення штрафів в судому порядку були скасовані. Саме рішення адміністративного суду про скасування постанов про накладення штрафів за невиконання судового рішення без поважних причин підтверджують порушення прав обвинуваченого, тому такі докази слід визнати недопустимими. Скасування постанов державного виконавця, який був ініціатором внесення відомостей до ЄРДР, засвідчує його незаконність звернення до правоохоронних органів з цього приводу, адже підставою для такого звернення були його постанови, які скасовані судами. Посилається на те, що суд належно не дослідив наведені стороною захисту обставин, які вказують поважність причин невиконання судового рішення, сформував свої висновки переважно на припущеннях, без наведення на їх підтвердження доказів, чим недотримав вимоги ст. ст. 94, 370, 373 ч. 3 КПК України. Посилання суду на те, що що обвинувачений мав реальну можливість принаймні часткового виконати рішення суду шляхом звільнення земельної ділянки від цегли та на переконання суду обвинувачений в 2018 році та 2019 році мав дохід, нерухоме майно у власності, тому міг оплатити хоча б якийсь обсяг робіт з перевезення чи демонтажу будівельних матеріалів, чого не зробив, то воно є безпідставним, оскільки суд не навів доказу, який відповідний дохід, що надавав можливість виконати перевезення та демонтаж будівельних матеріалів. Тобто, ці обставини явно суперечить вимогам ст. 370 КПК України. Твердження про наявність у обвинуваченого нерухомого майна є безпідставні, позаяк не можуть бути способом виконання судового рішення та нерухоме майно має інший правовий статус. Судом не взято до уваги ряд обставин, які позбавляли реальну можливість обвинуваченому виконувати судове рішення, а саме те, що в нього були відсутні необхідні кошти та не було технічної можливості виконати судове рішення, оскільки для демонтування незавершеного будівництва необхідно було значні кошти, використання спецтехніки із залученням трудових ресурсів. Крім того, впродовж 2019-2020 рр. обвинувачений ОСОБА_7 часто хворів. Згідно рішення Івано-Франківського ОАС від 11.09.2020 року залишено без змін апеляційною інстанцією від 17.11.2020 року і визнано протиправним та скасовано постанову головного державного виконавця Рогатинського РВ про накладення штрафу від 22.06.2020 року. В цій справі зазначено, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Про неможливість виконання судового рішення ОСОБА_7 неодноразово повідомляв державного виконавця, однак той залишив це поза увагою. Окрім цього, апелянт вважає, що судом істотно порушено норми КПК, оскільки після виходу в нарадчу кімнату несподівано відновив судове провадження з метою надання можливості стороні обвинувачення надати додаткові докази (рішення судді), які до цього не були у матеріалах кримінального провадження, а також для отримання стороною обвинувачення неодноразово відкладались судові засідання. Стверджує, що в діях ОСОБА_7 немає ознак суб`єктивної сторони злочину, а саме прямого умислу, оскільки обвинувачений жодним чином не відмовлявся від виконання судового рішення та стороною обвинувачення не надано жодного доказу згідно якого б підтверджувалось протилежне, більш того не надано доказів про підтвердження у обвинуваченого прямого умислу, свою чергу обвинувачений жодним чином не здійснював протиправні діяння, щоб фактичне виконання судового рішення було неможливо. Тому у діях ОСОБА_7 немає складу злочину. Просить вирок скасувати, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підстав ст.284 ч.1 п.п.2, 3 КПК.

В апеляційній інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили доводи апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника і просять її задовольнити та закрити кримінальне провадження;

- прокурор заперечив доводи апеляційної скарги захисника та підтримав свою апеляційну скаргу просить її задовольнити.

Зясувавши обставини провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, ст. 50 КК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене винному покарання законним й справедливим. Оскаржений вирок суду цим нормам закону в певній частині не відповідає, тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.
Відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду при встановленні апеляційний судом істотних процесуальних порушень, які перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
У цьому провадженні виявлено ряд таких порушень, які поставили під сумнів висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Для складу злочину за ст. 382 ч.1 ККУ важливим є дані про те, чи обвинувачений мав реальну можливість виконати рішення суду, чи протиправно й умисно він ухилявся від його виконання, чи він вживав конкретні заходи з метою його виконання, чи причини його невиконання ним є поважними. На вказані правові питання у вироку немає переконливих відповідей та даних про те, що невиконання обвинуваченим рішення суду не мало поважних причин, що він не вживав жодних заходів для його виконання і його бездіяльність носить характер умисного невиконання рішення суду.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, чи за наявних в обвинуваченого технічних й матеріальних можливостей та ресурсів він міг реально виконати вказане рішення суду; чи можна розцінити його неодноразові звернення до виконавчої служби та інших органів з приводу відстрочки виконання рішення суду як реальні заходи для його виконання, чи можна до таких заходів віднести його ініціативу з приводу оцінки вартості робіт, які необхідні для його виконання й підтвердження відсутності умислу на його невиконання.

Як з`ясовано, держвиконавець накладав на обвинуваченого штрафи за невиконання цього рішення суду, однак в судових рішеннях при їх скасуванні констатовано, що ці штрафи є незаконними й необгрунтованими, оскільки в обвинуваченого були поважні причини щодо невиконання рішення суду. Ці обставини викликають сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого в умисному невиконанні судового рішення, які судом переконливо не спростовані.

Посилання суду на те, що обвинувачений мав можливість виконати рішення суду, хоча б частково, оскільки мав належні доходи й нерухомість, колегія суддів також ставить під сумнів через неналежне обґрунтування і відсутність мотивів про реальність впливу цих обставин на можливість виконати рішення суду.
Незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та його матері також залишився без мотивованої оцінки суду з приводу поважності чи неповажності цих причин для невиконання рішення суду.
Судом упущено належне з`ясування й переконливе обґрунтування вказаних вище обставин, які можуть мати істотне процесуально-правове значення для правильного вирішення цієї справи, що слід віднести до істотних процесуальних порушень, які є підставою для скасування вироку і призначення нового судового розгляду.
При новому судовому розгляді слід врахувати вказане, належно дослідити вказані обставини, дати їм правильну правову оцінку й ухвалити законне, обгрунтоване й вмотивоване рішення суду.
Таким чином, апеляційні скарги захисника та прокурора слід задовольнити частково, вирок суду скасувати з призначенням нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 405, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора задовольнити частково, вирок Рогатинського районного суду від 24.05.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала не оскаржується.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4