Номер провадження: 11-кп/813/1403/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та платформою «EasyCon» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у кримінальному провадженні №0000639 від 19.04.2019 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Довжанськ Луганської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз: 27.01.2012 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі; 21.07.2016 року Апеляційним судом Кіровоградської області в порядку ст.82 КК України замінено невідбуту частину покарання 1 рік 10 місяців 20 днів на обмеження волі; 25.10.2016 року звільнився на підставі ухвали Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2016 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

встановив:

В Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року, в порядку ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком до 10 червня 2022 року включно. Цією ж ухвалою суду вирішено питання щодо етапування ОСОБА_7 з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи прийняте рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, не має міцних соціальних зв`язків, його обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, вживання дій щодо переховування від суду, існування ризику, передбаченого ст.177 КПК України, та дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу суду, без висловлення конкретної правової позиції щодо вирішення питання за клопотанням прокурора про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції, стверджує про недоведеність ризиків, які обумовлюють необхідність тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, звертає увагу на неврахування судом першої інстанції порушень норм кримінального процесуального законодавства при затриманні обвинуваченого, допущення порушення судом права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та порушення права учасників кримінального провадження на заявлення відводів при розгляді клопотання прокурора.

Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, в якому останній посилається на те, що оскаржену ухвалу судом постановлено без його участі, її копію отримати безпосередньо в суді м. Одеси він не зміг, реєстр судових рішень не працював. Враховуючи, що адвокат перебував в зоні військового зіткнення внаслідок російської агресії, він не мав можливості зустрічі з обвинуваченим, який перебуває в слідчому ізоляторі, для узгодження правової позиції, був задіяний у заходах пов`язаних із функціонуванням територіальної оборони та критичної інфраструктури, а тому не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу. Після отримання копії ухвали він невідкладно подав апеляційну скаргу, а тому просить визнати вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

26.05.2022 року Одеським апеляційним судом постановлено ухвалу про розгляд апеляційної скарги в режимі одночасної відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та за участю захисника ОСОБА_6 за допомогою технічних засобів «EasyCon».
Однак, у судових засіданнях 30.05.2022 року та 08.06.2022 року, відео конференційний зв`язок з ДУ «Київський слідчий ізолятор» для забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_7 встановити не надалось можливим, а захисник ОСОБА_6 не наполягав на обов`язковій участі обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд провадження без його участі.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі прокурора та обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Щодо доводів клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, то вони є обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Апеляційним судом встановлено, що захисник ОСОБА_6 не приймав участі у судовому засіданні суду першої інстанції, в ході якого постановлено оскаржену ухвалу, її копію згідно супровідного листа за вих.№465 захиснику спрямовано судом лише 18.04.2022 року, матеріали судової справи не містять підтвердження щодо дати отримання захисником копії ухвали. Враховуючи введений в країні воєнний стан та перебування захисника в зоні військового зіткнення, що фактично обмежувало останнього в можливості в повному обсязі виконувати свої професійні обов`язки, з метою забезпечення права доступу сторони захисту до суду, на виконання положень ст.55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та надати стороні захисту право на доступ до правосуддя.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також на законних підставах не визначив розмір застави, оскільки інкримінований злочин вчинений із застосуванням насильства.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також низькими соціальними зв`язками обвинуваченого, який фактично проживає в бомбосховищі на АДРЕСА_2 , не має іншого місця проживання у виді будь-якого житлового приміщення; має непогашену судимість за вчинення умисного вбивства; залишив місце події у даному кримінальному провадженні, про вчинене кримінально протиправне діяння орган поліції не повідомив; під час судового розгляду двічі ухилився від суду, самовільно змінив місце проживання, прибув до іншого регіону країни, де неофіційно працевлаштувався на будівництві, тобто вчинив умисні дії, фактично спрямовані на переховування від суду, що свідчить про наявність ризик переховування від суду.
Одночасно, апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду, виправдовують обрання найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що існуючий та доведений ризик не знизився і не відпав, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З представлених апеляційному суду матеріалів провадження вбачається, що в ході судового розгляду кримінального провадження, судом раніше неодноразово було застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак вказаний запобіжний захід виявився недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Так, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.11.2019 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_3 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК: прибувати до суду за першою вимогою; утриматися від спілкування із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну місця проживання; не залишати без дозволу суду м. Одесу (а.п.10).
08.10.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про оголошення у розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, та зупинення кримінального провадження до розшуку обвинуваченого. Причиною прийняття такого судового рішення послугувала неявка обвинуваченого до судового засідання, неможливість виконання приводу, відсутність ОСОБА_7 за місцем мешкання, та неможливість встановлення його місцезнаходження (а.п.11).
01.02.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , фактично проживаючого в КУ «Одеський міський центр реінтеграції осіб без визначеного місця проживання» за адресою: м. Одеса, вул. Ціолковського, буд. 1 (гуртожиток) запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, та попереджено останнього про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків (а.п.12).
06.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, кримінальне провадження зупинено до затримання обвинуваченого (а.п.16).
11.04.2022 року ОСОБА_7 затримано в присутності адвоката ОСОБА_6 , що підтверджується протоколом затримання особи від 11.04.2022 року (а.п.17).
З викладеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , змінюючи адресу місця проживання, залишаючи населений пункт, допускав неодноразові порушення встановлених щодо нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, внаслідок застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що підтверджує той факт, що обрання більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.
Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, дані про особу обвинуваченого, який є неодруженим, не працевлаштованим, не маючим постійного та сталого місця проживання, не маючи міцних соціальних зв`язків, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за скоєння особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, звільнившись умовно-достроково, знову обвинувачується і скоєнні тяжкого злочину проти здоров`я особи.
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Доводи сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризику апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі, що передбачена ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ініціюючи питання щодо скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник не висловлює конкретної правової позиції щодо результатів розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, не просить обрати апеляційний суд будь-якого запобіжного заходу у кримінальному провадженні, що не слугуватиме виконанню завдань кримінального провадження.
Захисником не підтверджено наявності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , стороною захисту не надано суду підтверджуючих документів про місце проживання обвинуваченого та можливості його перебування за певною адресою.
Доводи захисника про порушення порядку затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки захисник не посилається на порушення конкретних норм КПК. Крім того, згідно протоколу затримання від 11.04.2022 року, затримання обвинуваченого ОСОБА_7 було здійснено о 16:48 год. 11.04.2022 року в присутності захисника ОСОБА_6 , роз`яснено підстави затримання, права та обов`язки затриманого. Зауважень чи доповнень до протоколу захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 не зазначили, фактично підтвердивши правильність складення процесуального документу та проведення процесуальної дії (а.п.17).
Твердження захисника про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає неспроможними, з огляду на таке.
З матеріалів провадження вбачається, що отримавши 11.04.2022 року телефонне повідомлення про затримання обвинуваченого ОСОБА_7 в м. Києві, 12.04.2022 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про відновлення судового провадження, скасування розшуку обвинуваченого та призначення судового засідання для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу (а.п.21).
Згідно довідок від 12.04.2022 року судом було отримано телефонне повідомлення від захисника ОСОБА_8 про неможливість прибуття до судового засідання та з`єднання іншими засобами за допомогою мережі Інтернет; мобільний телефон захисника ОСОБА_6 був поза зоною покриття мобільного зв`язку (а.п.25).
Враховуючи наведені обставини, 12.04.2022 року, Суворовським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області призначити захисника обвинуваченому ОСОБА_7 на окрему процесуальну дію, а саме для участі в судовому засіданні з розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, призначеного на 11:00 год. 12.04.2022 року (а.п.26).
Згідно доручення №015-150000998 від 12.04.2022 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області призначено адвоката ОСОБА_9 на окрему процесуальну дію, для надання безоплатної правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 (а.п.30).
Відповідно до журналу судового засідання від 12.04.2022 року та оскарженої ухвали вбачається, що захисник ОСОБА_9 здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_7 при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, що підтверджує те, що право на захист обвинуваченого порушено не було (а.п.31, 34).
З журналу судового засідання від 12.04.2022 року не вбачається, що обвинувачений висловлював недовіру чи заявляв відвід захиснику ОСОБА_9 ..
Те, що захисник ОСОБА_9 в ході судового засідання заявила самовідвід, в задоволенні якого ухвалою суду від 12.04.2022 року обґрунтовано було відмовлено, не є порушенням права на захист обвинуваченого (а.п.31, 34).
Суд першої інстанції вірно врахував, що заявлення самовідводу захисником ОСОБА_9 внаслідок здійснення захисту обвинуваченого іншими захисниками (забезпечити участь яких у судовому засіданні суд не мав можливості, оскільки захисник ОСОБА_8 не зміг з`явитися до суду, а зв`язок із захисником ОСОБА_6 був відсутній), в розумінні ст.47 КПК, якою передбачено чіткий перелік обставин, через які захисник має право відмовитися від здійснення захисту, не є підставою для задоволення самовідводу. Суд першої інстанції також вірно врахував умови введеного воєнного стану в країні, фактичне забезпечення права ОСОБА_7 на правову допомогу професійним адвокатом за призначенням на окрему процесуальну дію, а також необхідність дотримання розумних строків судового розгляду при розгляді вказаного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Твердження апелянта про некомпетентність захисника залученого для проведення окремої процесуальної дії, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки захисник ОСОБА_6 не є відповідним органом наділеним правом для визначення компетентності чи некомпетентності інших захисників в їх професійній діяльності, а висловлювання апелянта щодо цього носять формальний та загальний характер.
Доводи захисника про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 не було відомо про перебування його у розшуку та застосування щодо нього примусового приводу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_7 , будучи в статусі обвинуваченого, достеменно знаючи, що на розгляді суду відносно нього знаходиться кримінальне провадження, в якого йому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем мешкання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, допускав неодноразові неявки до судових засідань, відповідно усвідомлював необхідність виконання покладених на нього обов`язків та наслідки такого невиконання.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованого раніше ризику.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000639 від 19.04.2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4