Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001122 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

згідно ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24.05.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, та правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що висновки суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і що суд призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Зазначає, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні сестри інваліда і малолітньої дитини. Так, викладаючи його показання, суд у вироку вказав, що ОСОБА_7 вину не визнав. Разом з тим, він неодноразово наголошував на повному визнанні вини у вчиненні кримінального правопорушення, в тому числі під час виступу в судових дебатах, а захисник повідомив про наявність на утриманні дитини та сестри інваліда, що, на переконання обвинуваченого, було підставою для відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, з метою повторного його допиту та перевірки наявності утриманців. Однак його не було допитано стосовно обставин визнання вини та відношення до скоєного, а тому суд допустив неповноту судового розгляду.

Вказані обставини, як стверджує обвинувачений, в сукупності з даними про його особу, а саме, позитивними характеристиками, наявністю постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, тощо, дають підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. І саме таке покарання буде справедливим і відповідатиме принципу індивідуалізації.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_8 за наступних обставин.

10 квітня 2021 року близько 22 години ОСОБА_9 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 , і побачив раніше незнайому ОСОБА_8 , реалізуючи умисел на відкрите викрадення майна останньої, діючи з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, на шостому поверсі вказаного будинку схопив ОСОБА_8 за волосся та почав наносити їй удари руками та ногами в різні частини тіла. Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у виді синців на спинці та скатах носу, навколо лівого ока, у виличній ділянці зліва, на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, які не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , вихопив з її рук мобільний телефон Хiaomi вартістю 6 239 гривень 20 копійок і залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги суд дотримав вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, який згідно з ст.89 КК України судимостей не має, працює і позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні сестру інваліда і малолітню дитину, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд взяв до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, поведінку ОСОБА_7 , жорстокість та цинізм його дій по відношенню до потерпілої, кількість завданих їй ударів, застосування насильства до свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які спустилися на крики про допомогу, зокрема, завдання їм ударів руками та ногами в обличчя.

Твердження в апеляційній скарзі, що суд неправильно оцінив показання ОСОБА_7 , який нібито повністю визнав вину та щиро розкаявся, не відповідають дійсності. Обвинувачений заперечив наявність у нього корисливого мотиву, мети особистого збагачення та показав, що між ним і ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого він завдав їй кілька ударів та вихопив з рук мобільний телефон, щоб вона не зробила його фото або відео. В суді апеляційної інстанції, висловлюючи свої доводи на підтримку апеляційної скарги, обвинувачений на запитання суду повідомив такі ж обставини, однак вже заперечував і завдання ударів потерпілій, стверджуючи, що її та свідків просто відштовхував, щоб залишити місце конфлікту. Така позиція захисту переконливо свідчить про відсутність у ОСОБА_7 критичної оцінки своїх протиправних дій.

Взяв до уваги суд і наявність у ОСОБА_7 утриманців. Проте визнання це обставиною, що пом`якшує покарання, відноситься до дискреційних повноважень суду, передбачених ч.2 ст.66 КК України, і є його правом, а не обов`язком.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений систематично притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про небажання дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки, а також на думку потерпілої, яка просила призначити йому суворе покарання.

Тобто суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений відповідною санкцією, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3