г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1614/22
Номер провадження 1-кп/213/235/22
В И Р О К
Іменем України
02 серпня 2022 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110, за звинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Семиполки, Броварського району, Київської області, українця, громадянина України, з повною загально середньою освітою, не одруженого, на утримані малолітніх дітей та інших осіб не маючого, в силу ст. 87,89 КК України не судимий, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , розвідник стрілець снайпер 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 батальйону спеціального призначення у військовому званні солдата, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді розвідник стрілець снайпер 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдата, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу за призовом під час мобілізації, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 22 травня 2022 року приблизно о 18 год. 00 хв., самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини без зброї у АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_4 , не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд та направився до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 29 червня 2022 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 і заявив про себе та вчинений злочин, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільне залишення військової служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією.

01.08.2022р. між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , з одного боку та обвинуваченим з іншого боку, за участю захисника, в приміщенні прокуратури укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, обвинувачений зобов`язався визнати вину в суді; та сторони погодились на призначення покарання за за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу підозрюваного, замість призначеного покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, сторони вважають за можливе призначити покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 рік військовослужбовцю, призваному на військову службу під час мобілізації.
Обвинуваченому було роз`яснено, що в разі невиконання ним угоди про визнання винуватості прокурор у відповідності до ст. 476 КПК України має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також обвинуваченому було роз`яснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Розглянувши в підготовчому засіданні угоду між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення обвинуваченого, думку прокурора, захисника про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.

Відповідно до положень п. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

При укладенні угоди враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме, ступінь сприяння обвинуваченим у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення, обставини, які пом`якшують покарання.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання ним винуватості у його скоєнні.

Суд вважає правильною правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками самовільне залишення військової служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією. Злочин відноситься до категорії тяжких.

Таким чином, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди між прокурором і обвинуваченим про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України.

Запобіжний захід прокурор просив обрати тримання під вартою у дисциплінарному батальйоні. Заперечень не надійшло.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд вважає необхідним задовольнити клопотання, обрати запобіжний захід тримання під вартою.

Цивільні позови не заявлялись. Витрати, речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 314,374, 375, 395, 472, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ

Затвердити угоду про визнання винуватості від 01.08.2022 року укладену між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , з одного боку та обвинуваченим з іншого боку, за участю захисника, з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Визнати ОСОБА_4 винним за ч.5 ст. 407 КК України і призначити узгоджену між сторонами міру покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 рік позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 рік.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Дисциплінарному батальйоні (військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_4 ), але не довше ніж на 60 днів, а саме до 30.09.2022р., взявши під варту в залі суду.
Строк покарання обчислювати з 02.08.2022р.Цивільні позови не заявлені. Витрати на залучення експерта відсутні. Речові докази відсутні. Матеріали кримінального провадження досудового розслідування залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з Журналом судового засідання та подачі на нього своїх зауважень.

Суддя ОСОБА_1