ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3040/22 Справа № 243/5189/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.10.2009 р. Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 116, ч. 4 ст. 187 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 03.11.2016 року;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0000057,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Розпорядженням Верховного Суду від 22.07.2022 року № 40 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Донецький апеляційний суд) територіальна підсудність судових справ, належних до розгляду Донецьким апеляційним судом, змінена на Дніпровський апеляційний суд.
За ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2022 року у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовлено.
Продовжена обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 19.09.2022 року по 17.11.2022 року включно.
Судом першої інстанції встановлено, що обставини з часу застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу не змінились, підстави обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, докази в судовому засіданні не перевірені, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює скасування чи обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 з 18:00 год. до 06:00 год. із покладенням на нього наступних обов`язків:

- не відлучатися із міста без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на надмірне тримання обвинуваченого під вартою з 02.03.2017 року. Вважає, що загалом ОСОБА_5 без обвинувального вироку відбув фактично покарання у 12 років.
Вказує, що ризики, які перераховані судом, відсутні, відповідні докази їх існування прокурором не надані.
Зазначає, що суд не навів жодного доказу, обставини та правового обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
та те, що на момент розгляду клопотання потерпілі надали покази, всі свідки, заявлені стороною обвинуваченні були допитані.
Вказує, що жодний ризик, заявлений у клопотанні, прокурором не обґрунтований та недоведений.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За ч. 4 ст. 331 КПК України підлягає апеляційному оскарженню тільки ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника в частині порушень норм матеріального та процесуального права під час розгляду клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт не підлягають розгляду, оскільки не підлягають апеляційному перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме у вигляді можливого переховування від суду задля уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі; можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; вчинити нове кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні у скоєнні особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушень, з огляду на характер інкримінованих злочинів, за фактами вимагання з погрозою насильства над потерпілим, заподіянні насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, викрадення людини та скоєння розбійного нападу, вчинення організованою групою, тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність відомостей, медичних висновків та письмових доказів, які б виключали на теперішній час можливість тримання його під вартою, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину поєднаного з насиллям, та перебував під адміністративним наглядом. а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому, продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання в апеляційній скарзі на надмірне тримання обвинуваченого під вартою, то вказане питання було предметом ретельного дослідження суду першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора. Так, судова колегія, вирішуючи питання необхідності продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою прийняла до уваги, що останній ОСОБА_8 утримується під вартою з 02.03.2017 року, та дійшла обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку, з огляду на практику Європейського суду, враховуючи тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , спосіб їх можливого вчинення останнім та суспільний інтерес, обмеження права обвинуваченого на свободу є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ризику переховування обвинуваченого, впливу на потерпілого, свідків, інших учасників кримінального провадження, забезпечення належного виконання їм своїх процесуальних обов`язків.
Доводи адвоката про те, що суд не навів жодного доказу, обставини та правового обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів є неспроможними, оскільки розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, у тому числі домашній арешт, колегія суддів зауважила на тому, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/20252 «Про введення воєнного стану в Україні». Станом на теперішній час, у місті Слов`янськ Донецької області, де зареєстрован та фактично мешкає обвинувачений ОСОБА_5 , відбуваються активні бойові дії, триває евакуація мирного населення у безпечні регіони України, а відтак контроль за виконанням обвинуваченим умов запобіжного заходу, який буде не пов`язаний з триманням під вартою, здійснювати не можливо.

Крім того, в обґрунтування можливості знаходження обвинуваченого під домашнім арештом стороною захисту надана копія договору найму житлового приміщення від 05.07.2022 року, розташованого у АДРЕСА_2 , строком дії до 05.01.2023 року. При цьому п. 1.3 вказаного договору передбачено, що строк оренди приміщення з моменту його прийняття за актом прийому-передачі становить 6 місяців.

З огляду на вказані суперечності договору, тимчасовість найму житлового приміщення, враховуючи, що за встановлених судом обставин лише винятковий запобіжний захід як тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у повній мірі, доводи захисника в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що провина ОСОБА_5 в інкримінованих злочинах цілком можливо не буде доведена та він вірогідніше буде виправданий, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.
Захисником разом з апеляційною скаргою подано клопотання про зміну місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на Державну установу Дніпровська установа виконання покарань (№ 4), яке не підлягає розгляду апеляційним судом через відсутність відповідних повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4