КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000549 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербка Чечельницького району Вінницької області, українця, громадянина України, працюючого на посаді водія в ТОВ «Кулінічі», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року
в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом визнано доведеним, що 24 вересня 2019 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_9 керував автомобілем «Volvo 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», порушив вимоги пункту 12.3 ПДР України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», а також порушив вимоги пункту 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із моторолером «Yamaha», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій моторолера «Yamaha», без реєстраційного номера, ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Згідно висновку експерта №309 від 20 грудня 2019 року, смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми. Вказана черепно-мозкова травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що призвело до смерті потерпілого, та виникла в наслідок неодноразових травмуючих дій в ділянку обличчя ОСОБА_10 тупих предметів безпосередньо перед настанням смерті останнього.

Порушення ОСОБА_9 вимог пунктів 2.3 б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 .

На рішення суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд першої інстанції допустив невиправдане спрощення та в супереч ст. 374 КПК України не зазначив чітко місця вчинення кримінального правопорушення. Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, судом не вмотивовано належним чином, чому саме в діях ОСОБА_9 є ознаки порушення Правил дорожнього руху, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою.

Наведені обставини, згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 , потягли за собою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до призначення невідповідного йому покарання. На думку обвинуваченого, враховуючи ті обставини, що він характеризується позитивно, має постійне місце проживання, працює, перебуває більше десяти років у цивільному шлюбі, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, намагався відшкодувати завдану шкоду, однак потерпілий відмовився, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про неможливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим безпідставно не застосував щодо нього положення ст. 75 КК України.

Безпідставно, на думку ОСОБА_9 , судом першої інстанції не було визнано йому обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, зважаючи на те, що він свою вину визнав повністю, намагався відшкодувати завдану шкоду, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, давав правдиві та вичерпні показання.

За таких обставин, ОСОБА_9 вважає, що відносно нього можливо застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки він повністю підпадає під категорію осіб, до яких можливо застосувати вказану норму закону.

На апеляційну скаргу обвинуваченого, від потерпілої ОСОБА_11 , надійшли заперечення, згідно яких, доводи ОСОБА_9 щодо надмірної суворості призначеного йому покарання є безпідставними, у зв`язку з чим, на думку потерпілої, вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались. Не заперечуються фактично обставини кримінального провадження і в апеляційній скарзі обвинуваченим.

За встановлених судом обставин, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції йому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, встановив відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, на підставі чого прийшов до висновку про необхідність призначення йому основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, та додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На думку суду першої інстанції виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.

Колегія суддів, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, конкретні обставини справи і дані про особу обвинуваченого, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині щодо призначення обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Разом з тим, на переконання колегії суддів судом першої інстанції безпідставно не застосованого щодо останнього положення ст. 75 КК України та не звільненого його від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуваннямза умови, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів враховує, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 . Також колегія суддів враховує і позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка вважає, що ОСОБА_9 має відбувати покарання реально.

Однак, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, який випливає з того, що у кожному конкретному випадку, при призначенні покарання, суд має враховувати в сукупності всі обставини справи та дані про особу винного на підставі чого має призначити покарання яке є достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачення, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу того, що досягти мети покарання можливо лише за умови відбування ОСОБА_9 його реально, є помилковими.

ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України рані не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, працює водієм на хлібозаводі, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі.

Також, колегія суддів враховує і обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, що водій моторолера, без реєстраційних номерів, виїхав з другорядної дороги на зустріч обвинуваченому. ОСОБА_9 намагався уникнути з ним зіткнення, звернув в ліву смугу і там зіткнувся з потерпілим. Потерпілий пересік праву сторону і на лівій стороні дістав ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і ставлення обвинуваченого до вчиненого, зокрема те, що свою вину він визнає повністю, щиро розкаюється, намагався відшкодувати шкоду потерпілій стороні, проте вона відмовилася.

Безпідставно, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не визнано обвинуваченому обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Судом першої інстанції розцінено щире каяття ОСОБА_9 , як прагнення уникнути покарання. Разом з тим, ОСОБА_9 дав правдиві і вичерпні показання щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, своєї вини не заперечував, намагався відшкодувати завдані збитки, що дає підстави вважати, що внутрішній психічний стан обвинуваченого, щодо засудження своєї поведінки, знайшов свій зовнішній прояв та жодним чином не вказує, що ОСОБА_9 намагався у такий спосіб уникнути справедливого покарання.

Вище наведені обставини, на думку колегії суддів, у своїй сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим він підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року відносно ОСОБА_9 , змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- періодично з`являтися до уповноваженого органу з пробації для реєстрації;
- повідомляти орган з пробації про зміну місця проживання та роботи;
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3