Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/16/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2022 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000006 за апеляційною скаргою прокурора Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2021, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Луганка Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні дітей не має, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого що не має судимостей, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоду в сумі 14042 грн. 03 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн. 00 коп.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі без застосування ст.. 75 КК України.

У решті вирок суду залишити без змін.

Мотивує свої доводи наступним.

Судом до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого віднесено його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. До обставин, що обтяжують покарання віднесено вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Фактично, суд при винесені вироку належним чином не оцінив і не врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який віднесено до категорії тяжких.
Судом належним чином не мотивовано можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання та за наявності обставини, що обтяжує покарання. Не враховано думку потерпілої, яка вважає за неможливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Крім того, обвинувачений не працює, завдану шкоду не відшкодовував, раніше притягався до кримінальної відповідальності, хоча судимість погашена.
Отже, висновок суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту умовного звільнення відповідно до ст.75 КК було зроблено без урахування всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.
Тобто, вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2021 року відносно ОСОБА_7 винесений з порушенням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, при наступних обставинах.
02.02.2021 року після 15 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 знаходились за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої після чого лягли відпочивати.
В цей же день, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_7 прокинувся від різкого неприємного запаху випорожнень, який доносився від ОСОБА_9 , яка лежала на ліжку поруч.
Будучи роздратованим даним фактом у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з метою покарати її за випорожнення у ліжку.
Реалізуючи свій умисел та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_9 , яка лежала на ліжку в кімнаті будинку АДРЕСА_1 та наніс численні удари руками в область голови та тулубу від яких ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеню.

Заслухавши доповідача, прокурора у кримінальному провадженні, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 , які заперечили стосовно апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.
Колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованість застосування стосовно ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, недостатньою мірою взято до уваги та оцінено всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України.
Вирок суду скасовується судом апеляційної інстанції та ухвалюється свій вирок у разі, зокрема, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України), в разі порушення вимог ст. 414, ч. 2 ст. 409 КПК України.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно ч.1 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи зазначені вимоги закону апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що судом першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано особу обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв умисний тяжкий злочин, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра.
Крім задовільних характеристик обвинуваченого по місцю його проживання, та обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання - щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, необхідно зауважити, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке є умисними, тяжким, спрямованим проти життя та здоровя людини, скоєним в стані алкогольного сп`яніння, завдану шкоду потерпілій не відшкодував.
Наведене вище сукупно свідчить про нехтування обвинуваченим встановленими суспільством та законом правилами, соціальними цінностями, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і винуватого.
Обвинувачений ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень та асоціального способу життя, на шлях виправлення стати не бажає.
За правилами ст. 75 КК застосування звільнення від покарання з випробуванням є можливим лише тоді, коли з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Проте, як убачається з оскаржуваного вироку, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням на підставі вказаної норми суд першої інстанції не взяв до уваги усіх обставин справи та особу обвинуваченого
Наведена судом першої інстанції у вироку мотивація про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, на думку колегії суддів є не достатньо переконливими для того, щоб дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання.
З урахуванням цього наявність пом`якшуючих обставин у справі не може бути визнано обґрунтованою підставою для застосування до ОСОБА_7 положень статті 75 КК, оскільки це буде суперечити її вимогам та меті інституту звільнення від кримінальної відповідальності передбаченої законом.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що висновок районного суду у вироку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування призначеного покарання зроблений без належного урахування всіх обставин справи та даних про особу обвинуваченого, не є належно обґрунтованим та вмотивованим і суперечить вимогам статей 75 КК.
Оцінивши у сукупності досліджені матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції призначив покарання в межах санкцій інкримінованого злочину з урахуванням пом`якшуючих та обтяжуючих обставин по справі та припустився помилки застосувавши положення ст.75 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній мотивів підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням за правилами п.4 ч.1 ст.420 КПК України апеляційним судом, нового вироку.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.06.2021 в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання, визнати винним ОСОБА_7 та призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Рахувати строк відбуття покарання з моменту затримання ОСОБА_7 , а саме з 07.02.2022.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання в порядку ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку день за день строк попереднього ув`язнення з 08.02.2021 по 16.06.2021.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2