ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3084/22 Справа № 176/755/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, при цьому є необгрунтованим і обвинувачення її підзахисного.
Зазначає, що негласні слідчі (розшукові) дії у відношенні її підзахисного поводилися на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського апеляційного суду, яка згідно протоколу датується 17.07.2022 року при цьому, а їх початок датується 07.07.2022 року, що у свою чергу свідчить про можливість її винесення вже після проведення даної процесуальної дії, у зв`язку з чим протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дії є недопустимим доказом.
Вказує на те, що прокурором не було надано доручення про вчинення заходів НСРД у відношенні її підзахисного, оскільки надано дозвіл на ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як обвинувачений народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що за таких обставин ставиться під сумнів належність інших доказів в кримінальному провадженні.
Зазначає, що у відповідності до практики ЄСПЛ тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою.
Одночасно зазначає, що ризик переховування є недоведеним, оскільки обвинувачений має місце реєстрації, де тривалий час проживає з батьком, цивільною дружиною і неповнолітньою дитиною, а тому посилання сторони обвинувачення на відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків є необгрунтованими.
Вважає, що обвинуваченому безпідставно продовжується строк тримання під вартою та суддя кожен раз опирається на обіцянки прокурора, посилаючись при цьому на ризики, які існували, коли він був на свободі, а у провадженнях, які на даний час у відношенні нього розглядаються судами, він не визнаний винуватим.

Оскаржуваною ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 на шістдесят днів, а саме до 20 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який у разі доведення його винуватості передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, та з огляду на суворість цього покарання може переховуватися від органів слідства та суду. Враховано, що обвинувачений не працює, а тому не має легального джерела доходу та законного засобу існування, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність вчинення корисливих злочинів, при цьому зазначено про існування ризику впливу на свідків, які не допитані судом.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 підтримали та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження запобіжного заходу, а доводи захисника щодо недоведеності обвинувачення та недопустимості частини доказів підлягають вирішенню при оцінці доказів у межах вирішення обвинувачення по суті.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цього обвинуваченого, суд встановив, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання останнього під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, отже зважаючи на його обізнаність про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що останній може переховуватися від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи вищенаведені обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока вірогідність того, що останній з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до відомостей, викладених в клопотанні прокурора, ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисливі посягання на чуже майно і вчинення однотипних злочинів у сфері незаконного обігу наркотиків, та із неодноразовим призначенням покарання за правилами ст. 71 КК України, є раніше судимою особою, що свідчить про антисоціальну спрямованість його особи та стійкість його протиправної поведінки, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу наркотичної опійної залежності, не працює і легального джерела доходів не має, а отже існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_8 проживає за місцем реєстрації з батьком, цивільною дружиною та її неповнолітньою дитиною, не мають підтвердження, при цьому навіть якщо вказані обставини і мають місце, колегія суддів не вважає їх такими, що зможуть запобігти його діям, спрямованим на реалізацію встановлених ризиків. Крім того судом враховується і той факт, що згідно із обвинуваченням останній зберігав наркотичні засоби та здійснював їх збут в межах місця своєї реєстрації за адресою по АДРЕСА_1 .
Що стосується доводів апелянта стосовно довготривалого часу перебування ОСОБА_8 під вартою, за який не було допитано свідків, то слід зазначити, що дана обставина напряму залежить від складності кримінального правопорушення, та на даний час у межах судового розгляду в суді першої інстанції здійснюється дослідження доказів та допитуються свідки.Разом із тим колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумного строку розгляду справи і якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують стійкість протиправної поведінки ОСОБА_8 , антисоціальну спрямованість його особи і те, що запобігти доведеним ризикам можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь обвинуваченого, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеними обставинами, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3