справа № 462/1177/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року
Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000413 від 11 грудня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сваляви, українця, громадянина України, ромської національності,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого

вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області

від 24.03.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців

позбавлення волі, яке відбув

за ч. 1 ст. 121 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 в ніч з 09.12.2021 на 10.12.2021, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в підсобному приміщенні нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із своєю знайомою ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній, з мотивів особистої неприязні, наніс ОСОБА_7 невстановлену кількість ударів кулаком по голові, після чого продовжуючи свій злочинний умисел підняв з підлоги дерев`яну палку, якою наніс невстановлену кількість ударів ОСОБА_7 по голові. В результаті протиправних дій заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки ліворуч, синців в обох навколоорбітальних ділянках, синця на задній поверхні лівого передпліччя з численними подряпинами, забою головного мозку з геморагічно-контузійним вогнищем в правій лобній ділянці, травматичного субарахноїдального крововиливу, локального субдурального крововиливу в правій скроневій частці та лінійного зламу потиличної кістки зліва, які згідно висновку експертизи № 255/21 від 13.12.2021 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Його дії кваліфіковано за ч. 1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що справді наніс тілесні ушкодження потерпілій, зокрема дерев`яною палкою. Зазначив, що вживши алкогольні напої, він приліг спати в підсобних приміщеннях по АДРЕСА_2 , заховавши собі у кишеню кошти, щоб на наступний день купити ще алкогольні напої. В даному приміщенні ночувало багато людей, в тому числі і потерпіла. Коли він проснувся, побачив, що немає грошей та потерпілої. Коли вона повернулася, у них виник конфлікт, оскільки потерпіла вказала, що взяла гроші, щоб собі купити алкогольні напої. Це його розлютило, він почав наносити їй удари, в тому числі і дерев`яною палкою, яку підняв з підлоги. В подальшому він пішов, однак потім йому повідомили, що їй стало погано на вокзалі та її забрала швидка. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, згідно обвинувального акту вона є особою без постійного місця проживання, за місцем реєстрації адресат відсутній за даною адресою.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 України є правильною, оскільки він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочинам.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин після звільнення з місць позбавлення волі, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України. На думку суду, таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів, саме за таких обставин буде досягнута мета покарання та саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 16.12.2021 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до всупу вироку в законну силу.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівської апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1