справа № 462/3018/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000112 від 23.06.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, пенсіонера, інваліда II групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої на АДРЕСА_2 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , будучи зареєстрованою у загальнодоступній соціально-орієнтованій мережі «Однокласники», із використанням особистого аккаунта з назвою « ОСОБА_6 )» (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 ), перебуваючи у своєму помешканні, у місці свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 30.04.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 поширила публікацію користувача загальнодоступної соціально-орієнтованої мережі «Однокласники» з обліковим записом « ОСОБА_7 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період часу з 26.04.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 поширила публікацію користувача соціально-орієнтованої мережі «Однокласники» з обліковим записом « ОСОБА_8 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_2 , у період часу з 23.04.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 поширила публікацію користувача соціально-орієнтованої мережі «Однокласники» з обліковим записом « ІНФОРМАЦІЯ_6 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період часу з 15.04.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 поширила публікацію користувача соціально-орієнтованої мережі «Однокласники» з обліковим записом « ІНФОРМАЦІЯ_6 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 , чим здійснила поширення матеріалів у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.436-2 КК України.
23.06.2022 року між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 , з участю захисника ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.472 КПК України.
Згідно з укладеною угодою, підозрювана ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваної за ч.2 ст.436-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_5 , у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна, зі звільненням її на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена із ОСОБА_5 , оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала угоду про визнання винуватості, при цьому, вона повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, і пояснила, що повністю розуміє свої права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_5 добровільно уклала таку угоду із прокурором, ознайомлена і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з положеннями ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; окремих категорій особливо тяжких злочинів.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що при укладенні угоди обвинувачена цілком розуміє права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винною, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкцій ч.2 ст.436-2 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 , призначення їй узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі, яке є достатнім для виправлення останньої, її перевиховання, запобігання вчиненню нею нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Суд зауважує, що сторонами в угоді узгоджено звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, що відповідає вимогам ч.2 ст.75 КК України та ч.1 ст.472 КПК України.

Натомість визначення тривалості іспитового строку, згідно вимог ч.3 ст.75 КК України, відноситься виключно до повноважень суду.

Враховуючи наведене, прийнятність доводів сторони захисту щодо можливості визначення мінімальної тривалості іспитового строку для обвинуваченої, суд вважає за необхідне при звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням встановити іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість її виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Непризначення обвинуваченій додаткового покарання у виді передбаченої санкцією ч.2 ст.436-2 КК України конфіскації майна, як визначено сторонами в угоді, відповідає вимогам ст.77 КК України щодо застосування додаткових покарань у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.05.2022 року було накладено арешт на речовий доказ системний блок комп`ютера (без ідентифікатора) чорного кольору, горизонтального розміщення, а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути обвинуваченій ОСОБА_5 .
Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368-371, 373-376, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000112, укладену 23 червня 2022 року між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт на майно - системний блок комп`ютера (без ідентифікатора) чорного кольору, горизонтального розміщення, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.05.2022 року, і повернути таке майно ОСОБА_5 , як власнику.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1