Ухвала
іменем України
01 серпня 2022 року

м. Київ
справа №738/821/21

провадження №51-1785ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року,
встановив:
Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дягова Менського району Чернігівської області та жителя с. Осьмаки того ж району,
засуджено за ч. 1 ст. 304 КК Кримінального кодексу (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 185 КК позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі статті 70 КК визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Менського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2020 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Мена Чернігівської області

засуджено кожного за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Стягнуто солідарно із засуджених на користь потерпілого ОСОБА_7 4 500 грн у відшкодування моральної шкоди
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що на початку липня 2020 року, ОСОБА_4 в будинку на АДРЕСА_2 , під час бесіди з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , достовірно знаючи про їх неповнолітній вік, шляхом пропозиції та умовлянь здійснювати крадіжки майна потерпілих на території Корюківського (колишнього Менського) району Чернігівської області та обіцянки матеріального збагачення, викликав у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 бажання та рішучість вчинити кримінальні правопорушення, тим самим втягнув їх у кримінальному протиправну діяльність, а саме у вступ між собою у змову, спрямовану на спільне вчинення умисного таємного викрадення чужого майна.

Так, 05 липня 2020 року близько 00:30, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, через відсутню частину паркана, зайшли на територію господарства по АДРЕСА_3 , через незамкнені ворота гаражу проникли в гараж, звідки умисно, таємно викрали майно, що належало ОСОБА_7 , заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 6 386,70 грн. Дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив повторно.
09 листопада 2020 року близько 20:00 ці ж особи діючи за попередньою змовою через відсутню частину паркану зайшли до господарства на АДРЕСА_4 , де шляхом виймання металевої скоби кріплення навісного замку на вхідних дверях, проникли у будинок звідки повторно таємно викрали бензопилу вартістю 1 032 грн, що належала ОСОБА_8
15 листопада 2020 року близько 22:00 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб через відсутню частину паркану знову зайшли до вказаного господарства, де в такий же спосіб проникли у будинок, звідки повторно, таємно викрали грошові кошти в сумі 3 000 грн, що належали ОСОБА_8

23 листопада 2020 року близько 01:15 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб через відсутню частину парканазайшли на територію господарства на АДРЕСА_5 , де шляхом відкриття металевого засову на дверях проникли в сарай, звідки повторно таємно викрали майно, що належало ОСОБА_9 на загальну суму 9423,71 грн.
24 листопада 2020 року близько 00:30 ці ж особи, діючи за попередньою змовоюгрупою осіб відкрили ворота з тильної сторони і проникли на огороджену територію господарства на АДРЕСА_6 , де через незамкнені двері проникли у гараж, звідки повторно, таємно викрали майно, що належало ОСОБА_10 , чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3 889 грн.
18 квітня 2021 року близько 22:00 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, зайшли на територію господарства на АДРЕСА_4 , де шляхом вільного доступу через незамкнені двері проникли в сарай, звідки повторно, таємно викрали майно, що належало ОСОБА_11 , чим заподіяли останній матеріальну шкоду на загальну суму 6 206, 20 грн.

19 квітня 2021 року близько 22:00 години, ці ж особи, діючи за попередньою змовою зайшли на територію господарства на АДРЕСА_4 та шляхом вільного доступу через незамкнені двері проникли в сарай, звідки повторно, таємно викрали майно, що належало ОСОБА_11 , заподіявши останній матеріальну шкоду на загальну суму 6 206, 90 грн.

При перегляді вироку Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 06 червня 2022 року в задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 відмовив. Апеляційну скаргу прокурора та засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнив, вирок місцевого суду змінив та призначив ОСОБА_4 : за ч. 1 ст. 304 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 185 КК 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів визначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК остаточно визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ст. 75, 104 КК звільнив ОСОБА_5 і ОСОБА_6 від призначеного їм покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та поклав на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності своєї винуватості у вчиненні злочинів, порушує питання про зміну судових рішень через неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, вважаючи його занадто суворим. Просить застосувати положення ст. 69 КК та пом`якшити йому призначене покарання.
На думку засудженого, при постановленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій не у повній мірі врахували пом`якшуючих обставин, зокрема не взяли до уваги його щире каяття, відшкодування збитків потерпілим, наявність на утримання малолітніх дітей, позитивну характеристику, молодий вік.
Також засуджений вказує на свою позитивну поведінку в місцях позбавлення волі та додає копії двох постанов начальника установи про його заохочення.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, обґрунтовуючи свій висновок у вироку щодо виду та розміру покарання, яке підлягало призначенню ОСОБА_4 за вчинене, районний суд разом із ступенем тяжкості злочинів, які відносяться до числа тяжких, також урахував й дані про його особу, зокрема те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, досудова доповідь щодо нього не складалась, оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі, а також позицію потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , які наполягали на призначенні ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, місцевий суд визнав його активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставинами, що обтяжують покарання вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
Врахувавши всі ці обставини районний суд дійшов умотивованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 304 КК.

При цьому санкція ч. 3 ст. 185 ККпередбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а санкція ч. 1 ст. 304 КК у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років .
Отже, суд першої інстанції визначив обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах, близьких до мінімальних, передбачених цими нормами.

Як убачається з вироку, при розгляді справи судом не було встановлено обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 КК.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При перегляді вироку суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у ньому щодо виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_4 , вказавши, що таке відповідає вимогам статей 50, 65 КК і є справедливим та співрозмірним тяжкості вчинених злочинів і даним про особу засудженого, достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідаючи на доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, доводи яких є аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі ОСОБА_4 , апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що встановлені судом обставини справи та дані про особу засудженого, зокрема те, що останній раніше був п`ять разів засуджений за скоєння умисних корисливих злочинів, втягнув у злочинну діяльність двох неповнолітніх, загалом скоїв 10 злочинів і не припинив їх скоювати навіть після свого засудження 14 вересня 2020 року, не дають підстав для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Враховуючи наведене, правових підстав стверджувати про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного ОСОБА_4 покарання колегія суддів не знаходить.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального Кодексу (далі КПК).
Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду у вироку, з якими погодився й апеляційний суд, щодо відсутності у справі обставин, які не лише пом`якшують покарання, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів, і є правовою підставою для застосування до нього ст. 69 КК, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Таким чином, зміст касаційної скарги та наведені у ній доводи не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3