Справа № 459/1486/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/168/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 459/1486/20 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 27 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської областівід 27 січня 2022 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України. Кримінальне провадження № 0000944 щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито. Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_5 .
На ухвалу суду потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною та такою, що обмежує його права та інтереси, як потерпілого.
Звертає увагу, що судове засідання відбулося без його участі, та без з`ясування його думки з приводу звільнення особи від кримінальної відповідальності. За таких обставин вважає, що судом першої інстанції не були дотримані вимоги, передбачені ст.368 КПК України.
На думку апелянта, важливим є неналежна кваліфікація даного кримінального правопорушення за ч. 1 ст.125 КК України, адже фактично винними особами, що встановлені у матеріалах справи, а не тільки ОСОБА_5 , вчинено хуліганство - ч.2 ст.296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб; оскільки зазначені у матеріалах справи винні особи вчинили агресивний конфлікт-хуліганські дії на сходовій клітці біля його квартири, у який було втягнуто сусідів, порушивши цим наш спокій та громадський порядок, вчинили штовханину, шарпанину з нецензурною лайкою та погрозами йому фізичною розправою, і завдали йому тілесні ушкодження, що прямо підтверджується матеріалами справи.
Крім того, вказує, що суд мав перевірити, чи дійсно строки давності спливли, чи особа не ухилялася від слідства та суду, чи не зупинявся перебіг строку давності, чи не переривався через вчинення нового злочину, чи правильно обчислені строки давності, чи дійсно настали передбачені ст.49 КК підстави.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про поважні причини неявки суду не повідомив.
Від потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неявка обвинуваченого, потерпілого та його не перешкоджає апеляційному розгляду.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу потерпілого заперечив.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається зі змісту ухвали суду, вона відповідає вимогам зазначеної вище норми закону, оскільки у ній наведені докладні мотиви на підтвердження встановлених судом обставин та положення кримінального процесуального закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.
Так, розглядаючи клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній відноситься до кримінального проступку, та з моменту його вчинення минуло більше трьох років; перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався; дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і, відповідно, закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК України.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України 06.06.2018, тобто, на день постановлення оскаржуваної ухвали минуло понад три роки.
Доказів вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення суду не надано.
ОСОБА_5 не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності спливли.
Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 свідомо затягував розгляд кримінального провадження з метою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_5 у суді першої інстанції пояснив, що з червня 2018 року проходив службу у ЗСУ за контрактом та постійно перебував на навчаннях за межами Львівської області та наміру ухилятися від суду не мав. На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_5 надав суду військовий квиток.
Доводи потерпілого про те, що невизнання ОСОБА_5 своєї вини позбавляло суд можливості звільнити його від кримінальної відповідальності на підставах, визначених п.3 ч. 1 ст. 49 КК, та закрити кримінальне провадження відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК, є необґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Покликання апелянта на ч. 8 ст. 284 КПК Україну як на підставу порушення судом вимог кримінального процесуального закону в частині недопустимості закриття кримінального провадження без згоди потерпілого не відповідає дійсності, оскільки положеннями вказаної частини статті передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі думка потерпілого з`ясовується, однак для закриття кримінального провадження у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності не є визначальною.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.
Таким чином, належних доказів на підтвердження існування таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, потерпілий суду апеляційної інстанції не надав, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4