Дата документу 15.09.2022 Справа№ 335/9495/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9495/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/711/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286-1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Санкт-Петербург РФ, громадянин України, маючий вищу освіту, працюючий слюсарем з ремонту рухового складу Тролейбусного парку № НОМЕР_1 в КП «Запоріжелектротранс», не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 липня 2021 року по 14 вересня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2059 грн. 44 коп., 3432 грн. 40 коп. та 1372 грн. 96 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в особі законного представника ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2022 року частково задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2021 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в особі законного представника ОСОБА_9 , скасовано, призначено новий розгляд в частині вирішення позову в порядку цивільного судочинства,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за наступних обставин.

17 липня 2021 року, приблизно о 23.00 годині, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині Прибережної магістралі, рухаючись від вул. Немировича Данченко в напрямку вул. Лермонтова в м. Запоріжжі, в межах середньої смуги руху. При цьому, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 , складала понад 40 км/год, яка є максимально дозволеною швидкістю на даній ділянці проїзної частини.

В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу буд. № 25-Б по вул. Тбіліській, та позначений дорожньою розміткою - 1.14.3 («зебра», пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод), а також дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 («Пішохідний перехід») ПДР України, вийшли з розділювального газону на проїзну частину Прибережної магістралі пішоходи ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_10 , перетинаючи її зліва-направо за напрямком руху автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_7 рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому пішоходів ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10 , та при умові руху з дозволеною швидкістю зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду шляхом негайного вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням наркотичних засобів, належних заходів до зупинки транспортного засобу не вжив, змінив напрямок свого руху вліво та в лівій крайній смузі руху скоїв на них наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1, 12.9 б) та розділу 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості») Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

- п. 12.9 «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»;

- розділ 33, дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». «Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 18.1, 12.9 б) та розділу 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості») Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/8848-ІТ від 19.08.2021, з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10 рухаючись прямо та застосовуючи своєчасне гальмування.

В результаті даної ДТП пішоходам ОСОБА_9 та малолітньому ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1381/п від 23.08.2021, у ОСОБА_9 виявлено: поєднану травму голови, шиї тулуба та кінцівок: ознаки забою валика мозолистого тіла з ознаками геморагічного просочування, значна кількість крові в супраселярній цистерні, напластування крові в субарахноїдальних просторах тім`яної області, підапоневротична гематома лівої тімяної області, закритий перелом основи суглобовидного відростка нижньої щелепи без зміщення, садна м`яких тканин обличчя; набряк та емфізема м`яких тканин шиї праворуч; забої клітковини середостіння; забій базальних відділів правої легені, правосторонній гемопневматоракс (скупчення 150 мл. крові та повітря); садна верхніх кінцівок; гемоперитонеум (скупчення до 100 мл. крові зі згустками в черевній порожнині), розриву лівого яєчника (проведення вшивання 18.07.2021), заочеревинна гематома по правому фланку; закритий перелом поперечного виростку L5 праворуч, закриті переломи обох лонних кісток зі зміщенням кісткових уламків, переломи крижі праворуч зі зміщенням кісткових уламків (з проведенням металоостеосинтезу кісток тазу 17.07.2021); садна нижніх кінцівок, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Окрім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1378/п від 25.08.2021, у дитини ОСОБА_10 виявлено: тупа травма голови та обличчя: закритий перелом латеральної та медіальної стінок правої гайморової пазухи зі зміщенням, правосторонній гемосинус (наявність крові в правій гайморовій пазусі, яка займає 2/3 порожнини пазухи), закритий перелом медіальної стінки правої орбіти зі зміщенням кісткових уламків, напластування крові по ходу правої половини намета мозочка та по ходу серпоподібного відростка, забій м`яких тканин правої лобної області, струс головного мозку, множинні садна чола, носа, підборіддя, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тупа травма лівого плеча: заритий косий перелом нижньої третини плеча зі зміщенням відламків (з проведенням 21.07.2021 закритої репозиції кісток плеча), садна плечового суглобу, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тупа травма таза: перелом лівої сідничної кістки зі зміщенням кісткових уламків, уламковий перелом тіла лівої лонної кістки зі зміщенням, перелом верхньої гілки лівої лонної кістки зі зміщенням уламків, перелом заднього краю вертлюгової западини без зміщення кісткових уламків, перелом правої сідничної кістки без зміщення кісткових уламків, перелом верхньої гілки правої лонної кістки без зміщення кісткових уламків, перелом переднього краю вертлюгової западини без зміщення кісткових уламків, перелом крижі на рівні тіла S1 з розповсюдженням на корінцевий отвір, садна крил таза, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тупа травма правого стегна: закритий перелом нижньої третини стегнової кістки зі зміщенням відламків (з проведенням 21.07.2021 остеосинтезу перелому), кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тупа травма лівої гомілки: закритий перелом міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки без зміщення, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Садна в правій бічній області живота та у поперековій області справа, в області плечових суглобів, правого ліктьового суглобу, стегна, стоп; гематоми по передній черевній стінці вище пупка, по передньовнутрішній поверхні лівого стегна, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд необґрунтовано визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за обставину, що пом`якшує покарання.

Так, суд не зазначив, у чому саме полягала активність та ініціативність обвинуваченого ОСОБА_7 , що є обов`язковим, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань може свідчити лише про щире каяття.

Разом з тим, наявність у ОСОБА_7 щирого каяття з приводу вчиненого, його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини, за наведених обставин не свідчить про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України.

Також суд помилково визнав усунення заподіяної шкоди як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки негативні наслідки вчиненого злочину усунути неможливо, тому що ОСОБА_9 стала особою з інвалідністю, а її 8-ми річний син зазнав тілесних ушкоджень, які назавжди змінили його життя, він наразі проходить реабілітаційний курс, після чого буде вирішено питання щодо встановлення інвалідності.

Крім того, позов потерпілих про відшкодування моральної шкоди обвинувачений визнав частково в розмірі 100 000 гривень з 300 000 гривень, добровільно відшкодував лише 75 000 гривень, що свідчить про часткове відшкодування і не може свідчити про усунення заподіяної шкоди.

Більше того, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що зазначене відшкодування більшою мірою відбулось під час судового розгляду під тиском реального тягаря реального відбування покарання.

Звертає увагу, що позиція потерпілих не є обов`язковою для суду, оскільки враховується у сукупності з обставинами, передбаченими статтями 65-67, 69 КК України, і не має над ними пріоритету.

Інші зазначені судом обставини, у тому числі позитивні характеристики та наявність роботи не є такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст. 69 КК України.

Вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував, що останній грубо порушив ПДР України, скоїв наїзд на потерпілих на пішохідному переході, керував транспортним засобом з перевищенням допустимої швидкості та у стані наркотичного сп`яніння, особисто не приймав участі у наданні їм допомоги безпосередньо після ДТП, вчинив правопорушення у тому числі щодо малолітньої дитини, що свідчить про підвищену небезпечність обвинуваченого для суспільства.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, потерпілу ОСОБА_9 (законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ), які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів; визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання; визнав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи за обставину, що обтяжує покарання; врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції формально врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та думку потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 , самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, грубо порушив три пункти Правил дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіяння потерпілій ОСОБА_9 та малолітньому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції взагалі не мотивував те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного врахування судом першої інстанції активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З огляду на ч. 3 ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише у випадку, коли це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування зазначив в обвинувальному акті щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди як такі обставини, що пом`якшують покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вказані обставину при призначенні покарання та послався на них у мотивувальній частині вироку, і такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 51-8609км18 (єдиний унікальний номер 679/783/17).

Незважаючи на це, суд першої інстанції не мотивував, чому він визнав ці пом`якшуючі покарання обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливо враховуючи факт вчинення кримінального правопорушення в стані наркотичного сп`яніння.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також враховуючи невідворотні для потерпілих наслідки, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і те, що він вчинив нетяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого двоє осіб отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, самовпевнено та безвідповідально експлуатував транспортний засіб.

До того ж, порушення ПДР особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не випадково було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Зазначене свідчить про те, що в даному випадку перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, добровільно частково відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, а також те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів вважає за можливе призначити йому основне покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України та з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, з його реальним відбуванням, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 липня 2021 року по 14 вересня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4