Справа № 309/3281/21
Провадження № 1-кп/309/273/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000238 від 28 липня 2021 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Н. Студене Міжгірського району та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 та ч.3 ст. 286-1 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_3 .

Захисника ОСОБА_5 .

Потерпілої ОСОБА_6

Представника потерпілих ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 27.07.2021 р. приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Опель Астра» Чеської реєстрації НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній в с. Іза Хустського району в напрямку центру с. Іза, біля будинку № 93 не дотримуючись вимог пунктів правил дорожнього руху України (далі ПДРУ), а саме: п.п.2.3 п «б» який полягає в тому, що водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.12.1 ПДРУ, зміст якого полягає в тому, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також в порушенні п 12.3 ПДРУ, зміст якого полягає в тому у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, побачивши стоячий з включеними світлами аварійних покажчиків автомобіль марки «Mercedes GL 450», Чеської реєстрації ЗАВ3246, належний ОСОБА_8 , який знаходився біля правого узбіччя по ходу його руху, зачепив на своїй смузі руху вказаний автомобіль, при цьому своєчасно не застосував гальмування, для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в момент виникнення небезпеки для руху, продовжив рух, внаслідок чого виїхав на узбіччя дороги, де здійснив наїзд на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_8 , згідно судово-медичної експертизи № 97/х від 26.08.2021 р. отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом ребер- справа- 2,3,4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії 6,7,8,9 по лопаточній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, непрямі за своїм характером, перелом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини, розриви правої та лівої легенів , розрив правої долі печінки, перелом кісток правого та лівого стегон, перелом правої ключиці, садна правої лобно-скроневої ділянки, спинки носа, лівої щоки з переходом на підборіддя, чола зліва, верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, верхньої третини лівого передпліччя по зовнішній поверхні, верхньої третини правого плеча по зовнішній поверхні, грудної клітки справа, передньої черевної стінки зліва нижньої третини лівого стегна по передній поверхні, нижньої третини лівої гомілки по передній поверхні, рани чола зліва, передньої черевної стінки дещо справа, середньої третини правого стегна по передньо-внутрішній поверхні.

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання автомобіля, що діяли по механізму удару з послідуючим падінням, ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП, є прижиттєвими і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021 р.

Тілесні ушкодження у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом ребер- справа-2,3,4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії 6,7,8,9 по лопаточній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, непрямі за своїм характером, перелом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини, згідно пункту 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, і знаходяться в прямому- причинному зв`язку із настанням смерті, і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021р.

Таким чином водій ОСОБА_3 , порушив і вимоги п. п. 1.5 ПДР України, зміст якого полягає в тому, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

Крім того, 27.07.2021р. ОСОБА_3 приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Опель Астра» Чеської реєстрації НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній в с. Іза, Хустського району в напрямку центру с. Іза, біля будинку № 93 не дотримуючись вимог пунктів правил дорожнього руху України (ПДРУ), а саме: п.п.2.3 п «б» який полягає в тому, що водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.12.1 ПДРУ, зміст якого полягає в тому, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також в порушенні п 12.3 ПДРУ, зміст якого полягає в тому у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, побачивши стоячий з включеними світлами аварійних покажчиків автомобіль марки «Mercedes GL 450», Чеської реєстрації ЗАВ3246 належний ОСОБА_8 , який знаходився біля правого узбіччя по ходу його руху, зачепив на своїй смузі руху вказаний автомобіль, при цьому своєчасно не застосував гальмування, для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в момент виникнення небезпеки для руху, продовжив рух, внаслідок чого виїхав на узбіччя дороги, де здійснив наїзд на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

При цьому, ОСОБА_9 , згідно судово-медичної експертизи № 102/х від 16.08.2021 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді: ушиті рани лівої вушної раковини, голови в тім`яний ділянці зліва, садно лівого ліктьового суглобу, політравма, відкритий багатоуламковий перелом ДМЕ правої плечової кістки, відкритий уламковий внутрісуглобовий перелом ліктьового відростка справа, множинні переломи таза, струс головного мозку, забійні рани голови, лівої вушної раковини, правої кисті, заочеревинна гематома зліва.

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок удару виступаючими частинами облицювання автомобіля, з послідуючим падінням, ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП, і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021.

Тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому ДМЕ правої плечової кістки, є небезпечним для життя і по цій ознаці, згідно пункту 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином водій ОСОБА_3 , порушив і вимоги п. п. 1.5 ПДР України, зміст якого полягає в тому, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, що стосується обставин ДТП, визнав повністю, надав пояснення, у яких підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення. Однак, ОСОБА_3 заперечив те, що він керував транспортним засобом та вчинив ДТП у стані сильного алкогольного сп`яніння, який вказаний у висновку експерта. Одночасно частково визнав цивільні позови, а саме: позовні вимоги потерпілих щодо стягнення матеріальної шкоди та витрат на утримання дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття визнав у повному обсязі, позовні вимоги потерпілих щодо стягнення моральної шкоди визнав частково, оскільки вважає такі суми завищеними.

Так, обвинувачений указав, що дійсно все відбулося так, як зазначено в обвинувальному акті, а саме: керуючи автомобілем «Опель Астра» Чеської реєстрації НОМЕР_1 , він рухався з м. Хуст в с. Іза з дозволеною швидкістю руху. Проїжджаючи в центрі с. Іза, йому стало погано, внаслідок чого він втратив керування автомобілем, і що відбувалося він не пам`ятає, оскільки до себе прийшов лише у лікарні. У вказаному кається та просить вибачення у потерпілих.

Що стосується стану сп`яніння, то зазначає, що він не міг бути у сильному стані алкогольного сп`яніння, оскільки алкоголь він вживав лише 25.07.2021 р. ОСОБА_3 виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. Вказав, що у міру фінансових можливостей, буде відшкодовувати потерпілим матеріальні та моральні збитки.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями потерпілих, свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, яка не відмовилася надавати показання у відповідності до вимог ст. 63 Конституції, потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що ввечері 27.07.2021 р. її зять ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 разом з дітьми планували виїхати в Чехію. Вона їх провела до воріт та попрощалася. Через деякий час до неї прибігли односельчани, які повідомили, що доньку та зятя в центрі збила машина. Коли вона прибігла в центр села, то побачила свою доньку, яка лежала під забором , а також побачила зятя , який також лежав на землі. Також вона бачила і ОСОБА_3 , який лежав на землі біля своєї машини, намагався встати, щось говорив, однак що саме вона не чула. По його поведінці вона зрозуміла що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час приїхала швидка, яка забрала доньку у лікарню .

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, яка не відмовилася надавати показання у відповідності до вимог ст. 63 Конституції, потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що ввечері 27.07.2021 р. вона з чоловіком та дітьми вирішили поїхати в Чехію . Попрощавшись з мамою чоловіка, вони з чоловіком сіли в автомобіль Мерседес і поїхали. В центрі с. Іза вона з чоловіком вирішили зупинитись біля своїх кумів, щоб попрощатись з ними також. Її чоловік зупинив автомобіль біля воріт, де проживають куми, включив аварійну світлову сигналізацію, після чого вони вийшли з автомобіля та підійшли до воріт. Розмовляючи з кумою, вона побачила світло фар автомобіля , який на них їхав з великою швидкістю , після чого вона втратила свідомість і прийшла до себе лише у лікарні.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 суду ствердила, що ввечері 27.07.2021 р. вона знаходилась вдома. Їй зателефонувала ОСОБА_9 , яка попросила вийти її на вулицю. На вулицю вийшла вона та її тато. Будучи на вулиці вони розмовляли з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Однієї миті вона побачила світло фар автомобіля , і що на них на великій швидкості рухається автомобіль. Після цього її тато схопив її за руку і відтяг в сторону, а вона в свою чергу схопила і потягла ОСОБА_9 однак даний автомобіль зачепив і її. Вона бачила, як ОСОБА_9 лежить на землі і на неї тато лив воду. Також вона бачила ОСОБА_8 , який лежав на землі на відстані 10-15 м. від неї. Через деякий час приїхала швидка допомога , яка відвезла їх усіх у лікарню. У лікарні вона бачила і ОСОБА_3 по поведінці якого вона зрозуміла , що він перебуває в стані алкогольного спяніння.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_11 суду ствердила, що померлий ОСОБА_8 є її сином. Того дня вона перебувала у Чехії, і їй зателефонували, що її сина на смерть збила машина. Наступного дня вона приїхала додому. Про обставини події їй нічого не відомо.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.07.2021 року слідує, що 27.07.2021 року надійшла заява про ДТП, в результаті якої один пасажир помер, а інші отримали тілесні ушкодження .

Як убачається з протоколу огляду та схеми місця ДТП з фото таблицею, які складені у відповідності до вимог ст. 238 КПК України, останні містять графічно зображені та зафіксовані об`єкти про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та інше), таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, відомості про пошкодження автомобіля.

В судовому засіданні оглянуто інформацію на DVD диску з відеозаписом з камери відео нагляду , яка розміщена на приміщенні магазину, яка частково охоплює вул. Центральна в с. Іза Хустського району. На відеозаписі зафіксовано , що 27.07.2021 р. о 22:28:38 автомобіль марки « Мерседес» стоїть на протилежній стороні вулиці від магазину з включеними світлами фар та мигаючими світлами аварійної зупинки. В цей час біля лівої передньої сторони даного автомобіля на великій швидкості їде інший автомобіль і рухається прямо .

Згідно висновку експерта від 26.08.2021 року № 97/х у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку, перелом ребер- справа- 2,3,4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії 6,7,8,9 по лопаточній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, непрямі за своїм характером, перелом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини, розриви правої та лівої легенів , розрив правої долі печінки, перелом кісток правого та лівого стегон, перелом правої ключиці, садна правої лобно-скроневої ділянки, спинки носа, лівої щоки з переходом на підборіддя, чола зліва, верхньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, верхньої третини лівого передпліччя по зовнішній поверхні, верхньої третини правого плеча по зовнішній поверхні, грудної клітки справа, передньої черевної стінки зліва нижньої третини лівого стегна по передній поверхні, нижньої третини лівої гомілки по передній поверхні, рани чола зліва, передньої черевної стінки дещо справа, середньої третини правого стегна по передньо-внутрішній поверхні.

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання автомобіля, що діяли по механізму удару з послідуючим падінням, ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП, є прижиттєвими і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021 р.

Тілесні ушкодження у вигляді крововилив під м`яку мозкову оболонку, перелом ребер- справа-2,3,4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії 6,7,8,9 по лопаточній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, непрямі за своїм характером, перелом хребта на рівні 8 грудного хребця з повним розривом спинного мозку та крововиливами в навколишні м`які тканини, згідно пункту 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, і знаходяться в прямому- причинному зв`язку із настанням смерті, і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021р.

Згідно висновку експерта від 16.08.2021 року № 102/х у ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді ушиті рани лівої вушної раковини, голови в тім`яний ділянці зліва, садно лівого ліктьового суглобу, політравма, відкритий багатоуламковий перелом ДМЕ правої плечової кістки,, відкритий уламковий внутрісуглобовий перелом ліктьового відростка справа, множинні переломи таза, струс головного мозку, забійні рани голови, лівої вушної раковини, правої кисті, заочеревинна гематома зліва.

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок удару виступаючими частинами облицювання автомобіля, з послідуючим падінням, ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП, і вкладаються у час події, яка мала місце 27.07.2021.

Тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому ДМЕ правої плечової кістки, є небезпечним для життя і по цій ознаці, згідно пункту 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта від 05.08.2021 року № 101/х ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Також, згідно даного висновку експерта « Хворий неадекватний, запах алкоголю з ротової порожнини . На ногах не тримається . Мова спутана, не зрозуміла.»

Згідно висновку експерта № 1650 від 13.08.2021 р. в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові з вени ОСОБА_3 1983 р.н. виявлено етиловий спирт в концентрації 2,83 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного спяніння.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2021 року на момент експертного огляду робоча гальмова система

досліджуваного автомобіля марки «Ореl» моделі «Astra» Чеської реєстрації н.з.

НОМЕР_2 знаходилась у непрацездатному стані та не могла виконувати функції

передбачені конструкцією, вимогам на експлуатацію ПДРУ не відповідає. На момент експертного огляду система рульового керування

досліджуваного автомобіля марки «Ореl» моделі «Astra» Чеської реєстрації н.з. НОМЕР_2 знаходилась у непрацездатному стані, вимогам на експлуатацію ПДРУ не відповідає. На момент експертного огляду система освітлення та світлової

сигналізації автомобіля марки «Ореl» моделі «Astra» Чеської реєстрації н.з.

НОМЕР_2 знаходилась у непрацездатному стані через вище вказані

пошкодження, вимогам на експлуатацію ПДРУ не відповідає. Зіставляючи загальні пошкодження автомобіля марки «Ореl» моделі «Astra» Чеської реєстрації н.з. НОМЕР_2 , виявлені при його огляді, з

пошкодженнями гальмової системи, системи рульового управління, а також з пошкодженнями системи освітлення та світлової сигналізації, а також ходової частини, експертиза приходить до висновку, що оскільки вони знаходяться у зонах найбільших пошкоджень (аварійних зонах), не характерні для нормальних умов експлуатації (носять аварійний не експлуатаційний характер), та могли утворитись унаслідок дії на системи значних одномоментних надмірних навантажень ударного характеру (зіткнення транспортного засобу з перешкодою), то це дозволяє зробити висновок про те, що вони були утворені внаслідок ДТП.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2021 року - в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки OPEL ASTRA р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля марки OPEL ASTRA р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 2.3(,), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, недотримання яких з технічної точки зору, у своїй сукупності є у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо стану алкогольного сп`яніння.

Фактично, у цій справі, обвинуваченим оспорюється лише факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Й хоча захисником взагалі ставиться під сумнів стан алкогольного сп`яніння, оскільки було порушено порядок відібрання відповідних зразків крові обвинуваченого, сам обвинувачений не заперечує, що він міг знаходитися у стані алкогольного сп`яніння на момент освідування, хоча переконує, що на момент ДТП був тверезий.

Обмірковуючи такі пояснення обвинуваченого та дослідивши докази у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно висновку експерта № 1650 від 13.08.2021 р. в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові з вени ОСОБА_3 1983 р.н. виявлено етиловий спирт в концентрації 2,83 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного спяніння.

На думку сторони захисту, вказаний висновок є недопустимим, оскільки відсутні, у відповідності до вимог ст. 241 та 245 КПК, постанова прокурора про відібрання зразків.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений був освідуваний після ДТП та в нього відбиралася кров, вказаний висновок є доказом знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, а сам факт такого сп`яніння підтверджується сукупністю інших доказів у справі, зокрема показами свідків.

Крім того, суд звертає увагу, що посилання захисника про те, що стан сп`яніння обвинуваченого у цій справі не підтверджується доказами, оскільки при складанні висновку допущено порушення Інструкції, є помилковим, оскільки такий нормативно-правовий акт не регулює питання доказування у кримінальному провадженні та не виключає можливість встановлення судом факту перебування особи у момент вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 571/1436/15-к, де зазначено, що нормативні акти щодо виявлення ознак сп`яніння прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Крім того, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати у справі № 643/20474/15-к від 11.02.2020.

Також, суд вважає за необхідне зазначити й таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 КПК, речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані. Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.

Під час судового засідання, у цій справі, суду надані докази, які підтверджують факт та обставини відібрання у обвинуваченого зразка крові та її опечатування.

До передачі зразка крові стороні обвинувачення дії медичних працівників при відборі крові регулюються методичними рекомендаціями «Порядок відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», узгодженими 18 січня 2011 Департаментом розвитку медичної допомоги МОЗ України (надалі-Порядок). Відповідно до вказаного Порядку, для маркірування флаконів готують дві етикетки. Одну для флакона зі зразком для аналізу, другу - для флакона із контрольним зразком. На кожний флакон поверх кришки зверху донизу за допомогою клею ПВА вклеюються навхрест стрічки паперу шириною з діаметр кришки, кінці яких вклеюються етикеткою із зазначенням: виду біологічного матеріалу: номера проби за реєстраційним журналом; дати і часу відбору проби; прізвища, імені, по-батькові та підпису медичного працівника, який підготував пробу: прізвища, імені, по-батькові та підпису особи, чий зразок біологічного матеріалу було відібрано. Перехрестя скріплюють печаткою. (Підписи ставлять на приклеєну на флакон етикетку. При відмові особи, яку обстежують, поставити підпис, необхідно про це зробити відмітку у журналі реєстрації відбору зразків біологічного матеріалу). Етикетку довкола закріплюють прозорою клейкою стрічкою (скотчем).

Як встановлено в судовому засіданні, спосіб упакування зразка крові, наданого експертові, був виконаний з вимогами Порядку. Іншого судом не встановлено.

Дослідженими доказами встановлено, що спосіб упакування флаконів забезпечував неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронності відібраного зразка.

Висновок експерта зроблений висококваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані, викладені у висновках, відносяться до справи і мають доказове значення. Тому даний висновок суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновку експертизи в суду немає. Доводи захисту не є переконливими.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Що стосується того, що зразки крові було надано з порушенням вимог ст. 241 та 245 КПК України, то суд, у даному випадку, не вважає це істотним порушенням, оскільки вказане жодним чином не спростовує самого факту знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що для отримання зразків для проведення експертизи в порядку, передбаченому ст. 245 КПК, у слідчого не має, оскільки положеннями 1.8. Інструкції передбачено, що у разі дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у вищезазначених закладах охорони здоров`я, що й було виконано.

З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Висловлені стороною захисту доводи щодо відсутності стану сп`яніння обвинуваченого, за своєю суттю є такими, що прямо суперечать установленим обставинам у ході цього провадження, зокрема спростовуються як висновком експерта № 101/х від 05.08.2021 р., висновком експерта № 1650 від 12.08.2021 р., а також показами потерпілої ОСОБА_6 та показами свідка ОСОБА_10 .

Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 та ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 та ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначає, що він кається та просить вибачення, однак таке каяття носить механічний, вимушений характер та зазначається, на думку суду, лише для можливості мінімізувати покарання. Відшкодувати збитки обвинувачений не намагався, що підтверджено потерпілими в судовому засіданні. Жодних доказів бажання виправити наслідки вчиненого обвинувачений не надав та такого з його поведінки не убачається.

Відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди (див. п. 3 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005). Однак, такого судом зі сторони обвинуваченого не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК, не встановлено.

Також, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, скарг на нього не поступало, не працює, одружений, батько двох дітей, періодично зловживає алкоголем, часто виникають конфлікти з дружиною, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті не виражає міцні соціальні зв`язки, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання.

Також, судом враховується, що обвинувачений керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

При цьому, суд виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченим, хоча вчинений з необережності, разом з тим, сідаючи за кермо транспортного засобу, обвинувачений не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто, обвинувачений, сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя, так і життя пасажирів автомобіля. Саме цей стан - стан алкогольного сп`яніння, в тому числі, сприяв тому, що обвинувачений не впорався з керуванням автомобіля, втративши контроль над керуванням транспортного засобу, що призвело до загибелі ОСОБА_8 , одночасно створив загрозу життю ОСОБА_9 , яка знаходилась поруч.

Значимою для суду є й поведінка обвинуваченого щодо потерпілих, а саме те, що він не намагається виправити ситуацію, підтримати потерпілих, залагодити свою вину. Адже внаслідок його дій двоє дітей залишилися без батька, а дружина від отриманих тілесних ушкоджень визнана інвалідом .

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч.2 та ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для застосування вимог статей 75 та 69 КК України суд не убачає.

Враховуючи, що обвинувачений має посвідчення водія, суд, приймаючи до уваги вимоги частини третьої статті 55 КК України, відповідно до яких строк додаткового покарання у даному випадку буде обчислюватися з моменту відбуття основного покарання, а не з моменту фактичного вилучення посвідчення водія, призначає додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При вирішенні цивільних позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Потерпіла ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 78271 грн, моральну шкоду в сумі 500000 грн.

Цивільний позов обумовлено тим, що матеріальна шкода складається із не відшкодованих на цей час витрат, понесених на поховання ОСОБА_8 , та лікування її доньки ОСОБА_9 , а моральна шкода полягає у пережитих стражданнях після вказаних подій, втратою зятя, каліцтві доньки, вимушених непередбачуваних змін у житті.

Потерпіла ОСОБА_9 просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000000 грн., а також по 2000 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_4 і до досягнення дітьми повноліття.

Цивільний позов обумовлено тим, що потерпіла ОСОБА_9 після смерті її чоловіка та неодноразових хірургічних втручань відчуває постійне нервове навантаження, стрес, нестерпні душевні та фізичні болі. Крім того, на утриманні померлого ОСОБА_8 перебувало двоє малолітніх дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після смерті батька мають право на грошове тримання до настання 18 річного віку на підставі ст. 1200 ЦК України

Обвинувачений та його захисник в ході судового розгляду позов щодо відшкодування матеріальної шкоди та витрат на утримання дітей визнали у повному обсязі з наведених у ньому передумов.

Однак, при цьому вказали, що заявлений цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди визнають частково, акцентуючи увагу на тому, що розмір компенсації у світлі обставин справи, заявлений позивачами, є надмірним та стане фінансовим тягарем для обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо питання моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали однією сім`єю.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає дійсним її розмір на рівні 100000 грн. та 500000 грн.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілим суд враховує характер злочину, який характеризується необережною формою вини, глибину душевних страждань потерпілих у зв`язку з непоправною втратою близької людини, обставини, що обвинувачений не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілим, хоча мав таку можливість, потерпілі зазнали та продовжують зазнавати душевні страждання, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо їх близької людини та смерті зятя і чоловіка

При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та не може бути джерелом збагачення.

Речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити у порядку передбаченому ст. 100 КПК України

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати , які підлягають до стягнення з ОСОБА_3 .

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою , враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286-1 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді семи років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на вісім років.

Буришин ОСОБА_16 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286-1 ч.3 КК України та призначити йому покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання, а саме 28 липня 2021 р.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислювати з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_2 матеріальну шкоду в сумі 78 271 грн (сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят один).

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_2 моральну шкоду в сумі 100000 грн (сто тисяч).

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_3 моральну шкоду у розмірі 500000 грн (п`ятсот тисяч).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкоду завдану внаслідок втрати годувальника в розмірі по 2000 грн. (дві тисячі) щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 27 липня 2021 р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Закарпатського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2021 р. за № СЕ-19/107-21/6581-ІТ у розмірі 1372,96 грн. на р/р НОМЕР_3 в ГУК в Закарпатській області МФО 899998, код 24060300.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Закарпатського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2021 р. за № СЕ-19/107-21/7076-ІТ у розмірі 858,10 грн. на р/р НОМЕР_4 в ГУДКСУ в Закарпатській області МФО 899998, код 24060300.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Хустського районного суду від 29.09.2021 року на автомобіль «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 користувачем якого був ОСОБА_3 - скасувати.

Речовий доказ по справі: автомобіль ««Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1 користувачем якого був ОСОБА_3 , який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 28.07.2021 р. і який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Хустського ГУНП України в Закарпатській області - повернути власнику.

Речовий доказ по справі: автомобіль «Mercedes GL 450», реєстраційний номер НОМЕР_5 користувачем якого був ОСОБА_8 , який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 28.07.2021 р. і який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 залишити у ОСОБА_6 .

Речовий доказ по справі: DVD диск із записом події ДТП , яка мала місце 27.07.2021р, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 28.07.2021 р. і який знаходиться в матеріалах справи залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1