ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/234/22 Номер провадження 11-кп/814/1524/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року,
встановила:
Цією ухвалою залишено без задоволення заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подану

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем с. Новорайськ Бериславського р-ну Херсонської обл., проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , засудженим

14 червня 2018 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що подана ОСОБА_7 заява є передчасною, оскільки він протягом усього строку відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він: за даними висновків, характеристик установи виконання покарань сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, має 4 заохочення, натомість застосовані до нього 2 стягнень достроково зняті, приймає участь у виховних заходах і даних про його негативну поведінку немає.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевірила матеріали особової справи та судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 14 червня 2018 року Бериславським районним судом Херсонської області ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 07 травня 2017 року приблизно о 03 годині 20 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп`яніння мотоциклом «К-750М», н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Мар`янське-Нововоронцовка-Берислав на відстані 900 м від повороту на с. Новорайськ Бериславського р-ну Херсонської обл. у порушення вимог п.2.3 «б» ПДР України проявив неуважність та безпечність щодо дорожньої обстановки, яка склалась, і допустив зіткнення з мотоциклом «МТ 10-32», під керуванням ОСОБА_8 , в результаті чого пасажиру мотоцикла «К-750М», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

Окрім того, після вчинення даного ДТП ОСОБА_7 у порушення вимог п.2.10 «а», «г» ПДР України, поставивши вказаними вище діями ОСОБА_9 у небезпечний для життя стан, увів присутніх на місці події осіб в оману про те, що пасажир його транспортного засобу заснув, після чого на мотоциклі «К-750М», н.з. НОМЕР_1 , транспортував до свого дому ОСОБА_9 , який був у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, завідомо залишивши останнього без медичної допомоги в кімнаті будинку (а.о.с. 12).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_7 визначено з 16 січня 2019 року, кінець цього строку 16 січня 2023 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, відповідно до характеристик ОСОБА_7 із 17 січня 2019 року перебував у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Дані, які би свідчили про працю засудженого в даній установі виконання покарань чи бажання щодо залучення до неї, в особовій справі відсутні.

З 08 лютого 2019 року засуджений відбував покарання у ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)», де мав нестабільну поведінку, 2 стягнення за зберігання заборонених предметів - мобільних телефонів, які зняті та погашені, 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, працював різноробочим, приймав участь у виховних заходах установи, сплатив кошти в рахунок відшкодування стягнутих за вироком суду 2483 гривень 58 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

З 03 вересня 2020 року ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де характеризувався посередньо та позитивно, стягнень не мав, заохочувався 2 рази за сумлінну поведінку та ставлення до праці, на даний час непрацевлаштований, працював робітником котельні з вересня до грудня 2020 року, робітником рослинництва із січня до травня 2021 року, приймає участь у виховних заходах установи, що підтверджується даними характеристик ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)» від 26 травня 2020 року, ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 20 січня 2021 року, 03 лютого та 31 травня 2021 року, 26 травня 2022 року, довідок про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого, квитанції від 18 лютого 2019 року (а.о.с. 27, 55, 65-66, 118-121, 129-130, 132, 172-175, а.с.п.11, 12, 14).

При цьому з аналізу матеріалів особової справи видно, що процес сталого отримання засудженим заохочень без стягнень (2 подяк) почав здійснюватися в січні 2021 року та останній раз знаходив своє відображення 20 квітня названого року, в той час як ОСОБА_7 перебуває в місцях позбавлення волі із січня 2019 року. Тобто, такий процес мав місце лише приблизно протягом 3 місяців, а не усього строку відбування покарання засудженим.

Зазначене узгоджується з витягами з протоколів №5 від 26 травня 2020 року ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)» та №2 від 20 січня 2021 року ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», за змістом яких установами виконання покарань було відмовлено в поданні до суду матеріалів про:

заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення (а.о.с. 64);

умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання через те, що останній не довів своє виправлення (а.о.с. 124). Тільки 31 травня 2021 року ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» подано до суду матеріали про застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.82 КК України, між тим судом відмовлено в задоволенні цього подання, при тому, що в порівнянні з приписами ст.81 КК України в ст.82 КК України встановлено сприятливіші за вимогами формально-юридичні, а також оціночні підстави для застосування цих положень закону (а.о.с. 179, а.с.п.12-13).

Таким чином, із наведених вище обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_7 наявні певні позитивні тенденції, однак поведінка засудженого не була сумлінною, натомість навпаки характеризувалась своєю нестабільністю, протягом усього строку відбування ним покарання. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь, а не конкретно обраний, строк покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми безперечні та переконливі підстави вважати, що ОСОБА_7 досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Щодо доводів апелянта про погашення отриманих ним стягнень, то колегія суддів зауважує, що застосовані до засудженого 2 догани за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання хоча зняті й погашені, однак свідчать про схильність ОСОБА_7 до свідомого грубого порушення встановлених КВК України умов відбування покарання та те, що останній після вчинення в стані алкогольного сп`яніння, зокрема тяжкого злочину з невідворотними наслідками, належних висновків для себе не зробив і продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини провадження, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Разом з цим колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу, що місцевий суд у 29 абзаці мотивувальної частини постановленого рішення допустив технічну описку при зазначенні прізвища та ініціалів засудженого. Указана описка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України судом першої інстанції за власною ініціативою або за заявою учасника провадження чи іншої заінтересованої особи, та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4