Справа № 357/1020/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 грудня 2021 року за №0003251 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Яструбинове, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянки України, розлученої, з вищою освітою, працюючої водієм на фабриці «IKEA», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , абонентський номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , раніше не судимої,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 28.12.2021 приблизно о 19 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем OPEL VECTRA реєстраційний номер PK8134K польської реєстрації, та рухаючись автодорогою М-05 Київ - Одеса в напрямку м. Одеса на 96 км. + 450 м. в межах Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3(б) ПДР України, в якому зазначено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 2.3(д) ПДР України, в якому зазначено: «Водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», п. 10.1 ПДР України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 12.1, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 12.3 ПДР України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням автомобілем, здійснив виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по своїй смузі руху в напрямку м. Київ.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому лопаткового кінця лівої ключиці. Дане ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 1.10, 2.3 (б), (д), 12.1, 12.3 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середнього тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпіла ОСОБА_6 в судові засідання не з`являлась, повідомила суд в письмових заявах про неможливість брати участь у судових засіданнях, про відсутність наміру подавати цивільний позов та призначення покарання на розсуд суду.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави уважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні нею у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачена ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, речових доказів та процесуальних витрат.

2.3. Показання обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні надала покази, відповідно до яких 28.12.2021 в темну пору доби приблизно о 19 годині, керуючи автомобілем OPEL VECTRA реєстраційний номер НОМЕР_4 польської реєстрації в крайній лівій смузі, та рухаючись автодорогою Київ - Одеса в напрямку м. Вінниця пропускаючи автомобіль, який рухався позаду та подавав світлові сигнали, при виконанні маневру перестроювання з лівої смуги для руху в праву, не врахувала дорожню обстановку, не впоралася з керуванням автомобілем та здійснила виїзд на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по своїй смузі руху в напрямку м. Київ. Після чого, надала медичну допомогу водію, викликала поліцію та карету швидкої допомоги. В подальшому компенсувала витрати потерпілої на лікування та штрафмайданчик.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема паспорт на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченої, вимогу ГУ НП в Київській області за вих.№4321 від 30.12.2021 про судимість обвинуваченої, яка раніше не судима, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 про право на керування транспортними засобами відповідної категорії «В», страховий поліс PL/26/0544667 про страхування транспортного засобу OPEL VECTRA реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 з додатком.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої, яке, зокрема, виявляється у її відношенні до скоєного та активне сприяння розкриттю злочину.

Інших обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Обставини, що обтяжують покарання, згідно ч.1 ст. 67 КК України, судом не встановлені.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченою, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Обвинувачена ОСОБА_4 також просила суд призначити мінімальне покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_6 в письмовій заяві просила призначити покарання на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постановах Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів (за суб`єктивною стороною характеризується необережною формою вини) відповідно до ст. 12 КК України та є кримінальним правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту, особу винної, яка раніше не судима, офіційно працевлаштована, розлучена, характер та мотиви допущених нею порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, майновий стан, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, призначає їй покарання у межах санкції частини 1 статті 286 КК України у виді мінімального розміру штрафу з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке в даному випадку у відповідності до вимог санкції законодавцем визначене як безальтернативне. Вказане додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченої в частині суворого дотримання в подальшому Правил дорожнього руху України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Згідно частини 3 статті 55 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався та не застосовувався.

Відповідно до вимог ст.ст.124,126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати за проведення інженерно-технічної експертизи від 27.01.2022 року №СЕ-19/111-22/34-ІТ в розмірі 2059,44 грн., за проведення інженерно-технічної експертизи від 27.01.2022 року №СЕ-19/111-22/31-ІТ в розмірі 1372,96 грн., за проведення інженерно-технічної експертизи від 27.01.2022 року №СЕ-19/111-22/28-ІТ в розмірі 1372,96 грн. Загальна сума витрат на залучення експертів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 , складає 4805,36 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.3 ч.9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 55, 65, 286 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави фактичну вартість проведення судових експертиз, за висновком №СЕ-19/111-22/34-ІТ від 27.01.2022 року, згідно довідки, у розмірі 2059 грн. 44 коп., за висновком №СЕ-19/111-22/31-ІТ від 27.01.2022, згідно довідки, у розмірі 1372 грн. 96 коп., за висновком №СЕ-19/111-22/28-ІТ від 27.01.2022, згідно довідки, у розмірі 1372 грн. 96 коп., а всього в розмірі 4 805 грн. 36 коп.

Речові докази на підставі п.3 ч.9 ст.100 КК України:
- автомобілі VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_3 та OPEL VECTRA реєстраційний номер PK8134K польської реєстрації, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.12.2021, розписок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 передані на відповідальне зберігання останнім залишити власникам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно.
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_7