Справа № 444/997/21
Провадження № 1-кп/444/65/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

номер кримінального провадження №0000013, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.02.2021 року

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Погарисько, Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, не працює, освіта середня спеціальна, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в порядку ст. 89 КК України не судимий, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 16.05.2019 року, орган що видав 4628, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України

з участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження № 0000013, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.02.2021 року,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 04.12.2020 року, 01.02.2021 року, 03.02.2021 року та 05.02.2021 року умисно систематично вчиняв стосовно своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, що проявлялося в образах, нецензурній лайці чим принижував її честь та гідність, що призвело до психологічних страждань потерпілої, за що ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП рішеннями Жовківського районного суду Львівської області 23.12.2020 року та 09.03.2021 року.

Крім цього, 24.02.2021 року, близько 17 години 15 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись в АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на заподіяння фізичного насильства своїй дружині ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, вчинив сварку та навмисно наніс їй удар правою ногою по лівій гомілці та удар рукою по обличчі, принижуючи цим її честь та гідність, погрожував фізичною розправою, вчинивши психологічне та фізичне насильство, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої ОСОБА_9 , тобто вчинив домашнє насильство.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми діями, які виразились у вчиненні домашнього насильства, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо дружини, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково. Пояснив, що 24.02.2022 року він їхав підводою до магазину і побачив свою колишню дружину біля автобусної зупинки в с. Погарисько. Він сказав їй, що якщо вона не хоче з ним жити, то нехай віддасть йому документи на будинок і обручку. Він до неї заговорив першим. Вона нічого не сказавши, зняла з голови шапку і почала його бити, а він почав оборонятися. Обвинувачений пояснив, що він ударів потерпілій не наносив, він лише вирвав з її рук шапку, відштовхнув потерпілу і впала дошка на підводі. Коли він відштовхнув потерпілу, то вона впала на сніг. Обвинувачений ствердив, що визнає те, що він відштовхнув потерпілу, але він її не бив. Під час цих подій між ними відбувалася нецензурна лайка. Обвинувачений пояснив, що він з потерпілою одружився в 2005 році і вони мають двох спільних дітей. Проживали вони в селі Погарисько, Жовківського району, Львівської області. До 2016 року в них були нормальні відносини, а потім дружина почала його ревнувати. В 2019 році вона його спровокувала і він наніс їй удар, але покарання він відбув. З 2021 року він розлучений з потерпілою ОСОБА_9 . Обвинувачений зазначив, що від 24.02.2021 року між ним і його колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_9 конфліктів не було. Також пояснив, що було постановлено відносно нього обмежувальний припис на 6 місяців і він до колишньої дружини старається більше не підходити.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав частково, його вина повністю доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- допитом потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні від 22.09.2021 року, яка дала показання про те, що вона працює вчителем, 24 лютого 2021 року поверталась з роботи, коли вона спускалась до зупинки громадського транспорту, то побачила, що назустріч їй їхав обвинувачений ОСОБА_4 підводою, який дуже швидко розвернув підводу там, де вона стояла, що створило їй небезпеку і вона впала в замет. Після цього обвинувачений витягнув батіг і зліз з підводи, почав обзивати її нецензурними словами, бив її неодноразово цим батогом, вона впала в замет, він завдавав їй удари в праву ногу, в ліву руку, зняв з неї шапку і наносив удари по голові, під час чого вона постійно падала в замет, оскільки обвинувачений робив на неї наступи. Шапкою, яку обвинувачений з неї зняв, він витер собі ноги. Потерпіла зазначила, що обвинувачений вдарив її рукою в носову порожнину, після чого потекла кров. Під час цього вона дуже плакала. Цей конфлікт відбувався на зупинці громадського транспорту в с. Погарисько Львівського (колишнього Жовківського) району. Даний конфлікт закінчився тим, що ці всі дії побачив ОСОБА_10 і почав кричати, але не зміг швидше підійти, оскільки йому необхідно було обійти огорожу. Біля ОСОБА_10 був ще один мужчина, який це бачив. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 утік. Потерпіла пояснила що 24.02.2021 року перебувала у шлюбі з обвинуваченим. Також потерпіла зазначила, що з приводу таких дій обвинуваченого та її побиття вона зверталась в лікарню. Крім цього, в органи поліції вона надала звукозапис образ ОСОБА_4 . Перед цією подією, яка мала місце 24.02.2021 року, в минулому році вона зверталась в органи поліції щодо дій обвинуваченого ОСОБА_4 по відношенню до нею і вчинення домашнього насильства.

- показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні від 05.10.2022 року, який пояснив, що обвинувачений та потерпіла для нього є просто знайомі, оскільки він проживає в іншому селі, а працював в селі Погарисько, Жовківського району, Львівської області. Свідок зазначив, що 24.02.2021 року він працював на зернотоку, що знаходиться приблизно 50 метрів від зупинки громадського транспорту, але, для того, щоб прийти на зупинку, треба обходити значно більшу відстань, оскільки територія зернотоку є обгородженою. В цей день він бачив як біля зупинки стояли та розмовляли обвинувачений ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_12 . Про що вони розмовляли і який між ними був конфлікт він постійно не стежив, оскільки робив свою роботу. Коли він стояв біля компресора, то підвів очі і побачив момент, коли обвинувачений здійснив рух рукою в сторону потерпілої і вона впала в замет, який був позаду неї та утворився внаслідок розгортання дороги від снігу. Чи це був сильний удар чи поштовх рукою він сказати не може. Потерпіла підсковзнутись не могла, оскільки заді неї була велика кучугура снігу і вона просто впала на неї спиною. Він вигукнув слова: «Що ви там робите», після чого обвинувачений ОСОБА_11 сів на підводу і поїхав. Після цього, потерпіла підвелась, взяла телефон, напевно комусь подзвонила, бо за нею приїхала машина, вона сіла в машину і поїхала.

- рапортом старшого інспектора чергового СРПП №1 ВП №5 Львівського РУП ГУНП у Львівській області від 24.02.2021 року про те, що 24.02.2021 року надійшло повідомлення зі служби 102 відповідно до якого заявниця ОСОБА_9 повідомила, що чоловік гр. ОСОБА_4 поводить себе неадекватно, та агресивно, погрожує;

- рапортом старшого інспектора чергового СРПП №1 ВП №5 Львівського РУП ГУНП у Львівській області від 25.02.2021 року про те, що 24.02.2021 року о 23:29 надійшло повідомлення зі служби 102, згідно з яким ТП №3 повідомив, що звернулась ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз: забій м`яких тканин лобної ділянки справа, забійні точкові гематоми правого плеча та правого стегна, забій черевної стінки, відпущена додому;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.02.2021 року, заява подана ОСОБА_9 про заподіяння тілесних ушкоджень, згідно з якою вона просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 24.02.2021 року близько 17 год. 14 хв. спричинив їй тілесні ушкодження знаходячись на зупинці громадського транспорту у с. Погарисько Львівської області;

- протоколом огляду предмету від 23.03.2021 року відповідно до якого безпосереднім об`єктом огляду є аудіозапис розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , який надано потерпілою ОСОБА_9 , на вказаному DVD-R диску наявний відео файл з написом «Голос 001» розміром 5 МБ (5 250 027 байт) (тривалість вказаного аудіозапису 5 хв. 20 сек.), при перегляді вказаного відеофайлу за допомогою відео плеєра «Медіапрогравач VLC» прослуховується аудіозапис на якому зафіксовано розмову між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ;

- постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів досудового розслідування від 23.03.2021 року відповідно до якої цифровий носій інформації диск DVD-R та записаний на даному диску аудіозапис події 24.02.2021, який надала потерпіла ОСОБА_9 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів досудового розслідування №0000013 від 25.02.2021;

- DVD-R диском з аудіозаписом, який надала потерпіла ОСОБА_9 , та який безпосередньо прослухано та досліджено судом в судовому засіданні;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 25 лютого 2021 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведення якої доручено експертам КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи»;

- висновком експерта №10/2021 від 25.02.2021 року згідно з яким судово-медичну експертизу проведено гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при огляді у потерпілої було виявлено: синці на правому плечі та лівій гомілці. Виявлені тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії тупого предмета, котрим могли бути руки зімкнуті в кулак та ноги, та могли утворитися, за вказаних у «Постанові» обставин 24.02.2021р., на що вказують морфологічні ознаки ушкоджень. Синці відносяться до легкого ступеня тілесних ушкоджень згідно п. 2.3 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Локалізація та характер, виявлених тілесних ушкоджень, не виключає можливості утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту;

- постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 19 березня 2021 року відповідно до якої змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000013 від 25.02.2021 з ч. 1 ст.125 КК України на ст. 126-1 КК України;

- постановою про зміну форми досудового розслідування від 19.03.2021 року відповідно до якої змінено форму досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000013 від 25.02.2021 з дізнання на досудове слідство, визначено підслідність у даному кримінальному провадженні за СВ відділу поліції №5 Львівського РУ поліції ГУ НП у Львівській області;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 березня 2021 року за участі свідка ОСОБА_10 на безперервний відеозапис із диском з відеозаписом цього слідчого експерименту, який безпосередньо прослухано та досліджено судом в судовому засіданні, відповідно до якого свідок повідомив про час, місце та обставини нанесення удару ОСОБА_9 24.02.2021 року в АДРЕСА_3 .

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення в їх сукупності, суд дійшов висновку, що такі докази є належними і допустимими і узгоджуються між собою, та у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 .

Доводи сторони захисту про те, що наданий потерпілою аудіозапис розмови не може бути доказом вини обвинуваченого ОСОБА_4 та братися судом до уваги, оскільки з такого неможливо чітко встановити годину звукозапису і чи такий проводився до події чи після події, жодним чином не впливають на належність чи допустимість вказаного доказу. Даний аудіозапис розмови від 24.02.2021 року записаний на цифровий носій 24.02.2021 року - диск DVD-R, година 17:28, та визнаний речовим доказом постановою слідчого від 23.03.2021 року. Відповідно до протоколу огляду предмету від 23.03.2021 року оглянуто аудіозапис розмови на DVD-R диску. В судовому засіданні під час дослідження доказів та даного аудіозапису обвинувачений підтвердив, що така розмова між ним та потерпілою відбувалася.

Судом не встановлено істотного порушення прав та свобод людини, які тягнуть за собою визнання зазначеного доказу недопустимим. Оформлення протоколу огляду предмету - цифрового носія - DVD-R диску із аудіозаписом та визнання такого речовим доказом здійснено за правилами передбаченими ст. ст. 103-105 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні 05.10.2022 року є суперечливими, оскільки під час проведення слідчого експерименту свідок зазначав, що бачив удар рукою, а в судовому засідання зазначив, що чи це саме був удар чи поштовх рукою він точно ствердити не може, спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами наданими стороною обвинувачення, допитом в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , а також висновком експерта №10/2021 від 25.02.2021 року згідно з яким судово-медичну експертизу проведено гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при огляді у потерпілої було виявлено: синці на правому плечі та лівій гомілці, які утворились від неодноразової дії тупого предмета, котрим могли бути руки зімкнуті в кулак та ноги, та могли утворитися за обставин, які відбулися 24.02.2021 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України.

Суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки відсутні будь-які підстави для закриття кримінального провадження чи звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, знайшла своє підтвердження і повністю доведена поза розумним сумнівом.

Підстави для винесення виправдувального вироку, як про це просить сторона захисту, в суду відсутні, зважаючи на доведення стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом, вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 полягає в тому, що він своїми діями, здійснюючи умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо своєї дружини, вчинив домашнє насильство, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої ОСОБА_9 , а тому кваліфікація таких дій за ст.126-1 КК України є правильною.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, не встановлено.

В обвинувальному акті обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України зазначені рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України встановлено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

В ст. 32, ст. 34 КПК України надано визначення понять «повторність кримінальних правопорушень» та «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.

Натомість, положеннями п.1 ч.1 ст.67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Водночас, в п.2-4, 6-9, 13 ч.1, ч.2, 4 ст.67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018р. слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».

Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачені в п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючі покарання обставини (повторність, рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 був раніше засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, то наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів - в даному випадку не може бути застосована, та не відповідатиме точному змісту даної норми.

Нормами п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Цю обтяжуючу обставину суд вважає за необхідне виключити, оскільки така обставина не знайшла свого підтвердження підчас судового розгляду та стороною обвинувачення не доведена.

Відтак, обставин які б обтяжували покарання обвинуваченому згідно з ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в порядку ст. 89 КК України не судимий, вину визнав частково, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також беручи до уваги ті обставини, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання в межах санкції визначеної ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт, яке буде, на думку суду, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Речові докази:

-цифровий носій інформації диск DVD-R із записаним аудіозаписом від 24.02.2021 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1