Номер провадження: 11-сс/813/1150/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05 серпня 2022 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001361 від 19 листопада 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 246 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 246 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали до 05 вересня 2022 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчий суддя не надав належної оцінки фактичним обставинам вчиненого злочину, який вчинений за попередньою змовою групою осіб, мав триваючий характер, а тому, на думку прокурора, підозрюваний ОСОБА_7 , відповідно до своїй морально-психологічних якостей здатний вчиняти активні дії для перешкоджання досудовому розслідуванню, впливу на свідків, знищенню та спотворенню речових доказів та вчиняти інші дії з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також прокурор просив розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Захисник ОСОБА_9 надіслав до апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу прокурора без його участі.

За таких обставин, апеляційний суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 405 КПК України, розглядає апеляційну скаргу без участі учасників апеляційного провадження.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.4 ст.246 КК України є обґрунтованою.

Відповідно до клопотання слідчого, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом незаконної вирубки дерев у захисних лісових насадженнях, розташованих на території земель АТ «Укрзалізниця», з метою подальшого перевезення, зберігання вказаної деревини, та подальшого продажу за грошові кошти, при цьому розуміючи настання шкоди, яка буде завдана державним інтересам.

Надалі, ОСОБА_10 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконну вирубку та заволодіння лісопродукції державного акціонерного товариства він не в змозі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, запропонував ОСОБА_11 вчиняти злочин, пов`язаний з незаконною порубкою дерев, заволодінням лісопродукції АТ «Укрзалізниця», на що останній погодився.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запропонували вчиняти зазначений злочин групі осіб у складі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , на що останні також погодились.

Так, з метою вчинення зазначеного злочину, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , повинні виконувати вказівки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , направлені на вчинення вказаного злочину.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_15 за попередньою змовою із зазначеною групою осіб, приблизно з кінця листопада 2021 року по 26 січня 2022 року всупереч законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів, без наявності спеціального дозволу на вирубку таких лісових ресурсів, незаконно вирубали дерева, які зростали на земельній ділянці АТ «Укрзалізниця» у межах захисних лісових насаджень Чубівського лісомайстерського відділення Роздільнянської виробничої дільниці виробничого підрозділу Одеська дистанція захисних лісонасаджень АТ «Українська залізниця», а саме на земельних ділянках, розташованих:

- на 1340 км + 200 м 1343 км + 700 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах №54, 56, 58, 62 у кількості 281 дерево;

- на 1349 км + 50 м 1349 км + 810 м і 1350 км +90 м 1351 км + 800 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах № 80, 84 у кількості 101 дерево.

В подальшому, незаконно зрублені дерева завантажувались за попередньою змовою ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , до транспортних засобів, які організовував ОСОБА_10 та ОСОБА_16 для незаконної перевозки до місць відстоювання, з метою подальшого продажу та отримання матеріальної вигоди, яка в подальшому розподілялась між всіма учасниками групи осіб.

Зазначеними діями АТ «Укрзалізниця» заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 6.466.364 гривень.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_11 , повторно виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом незаконної вирубки дерев у захисних лісових насадженнях, розташованих на території Подільської територіальної громади Одеської області, з метою подальшого перевезення, зберігання вказаної деревини, та подальшого продажу за грошові кошти, при цьому розуміючи настання шкоди, яка буде завдана державним інтересам.

Надалі, ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконну вирубку та заволодіння лісопродукції державного акціонерного товариства він не в змозі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, запропонував вчиняти зазначений злочин групі осіб у складі: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , на що останні погодились.

Так, ОСОБА_11 з метою вчинення зазначеного злочину, визначив за собою роль керівництва такою групою, склав план злочинної діяльності, спрямований на вчинення незаконної порубки дерев, визначив способи його виконання та ролі кожного із членів групи осіб, розподіливши обов`язки кожного учасника групи, спрямовані на реалізацію вказаного плану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 за попередньою змовою із зазначеною групою осіб, приблизно з 01 липня 2022 року по 04 липня 2022 року всупереч законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів, без наявності спеціального дозволу на вирубку таких лісових ресурсів, незаконно вирубали дерева, які зростали на земельній ділянці у межах захисних лісових насаджень Подільської територіальної громади Одеської області, а саме на земельній ділянці, розташованій між селами Олексіївка та Косослобідка Подільського району Одеської області у кількості 29 дерев.

В подальшому, незаконно зрублені дерева загальним об`ємом біля 5,2 кубічних метри ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 були переміщені на транспортному засобі до місця відстоювання, де здійснено їх розпил та рубка на дрова.

З метою подальшого продажу та отримання матеріальної вигоди 05.07.2022 ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ОСОБА_18 за вказівкою ОСОБА_11 завантажили частину рублених дров об`ємом біля 2,8 кубічних метри у транспортний засіб «Volkswagen LT» д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_17 , та доставили до місця збуту за адресою: АДРЕСА_2 , де були викриті та затримані співробітниками поліції.

Апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 246 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: заявою ОСОБА_19 про вчинення злочину; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_19 щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, мешканцями м. Подільськ Одеської області; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_20 щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, мешканцями м. Подільськ Одеської області; протоколом огляду предметів, а саме сайту «Одеське обласне управління лісового та мисливського господарства» на якому зафіксовано відведення лісових ділянок для проведення рубок формування і оздоровлення лісів»; протоколом допиту свідка головного спеціаліста лісового та мисливського господарства Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_21 , який зазначив про законну процедуру вирубки лісових насаджень, необхідністю наявності відповідних дозволів, виявлення за 2021 рік 89 незаконних порубок; протоколом огляду предметів, а саме соціальної мережі «Facebook», де на інтернет-сторінці нікнейму «Динис Полищук» виявлено продаж вантажного автомобіля ГАЗ-66 з д.н.з. НОМЕР_2 , та ВАЗ-2121 з д.н.з. НОМЕР_3 ; заявою представника АТ «Укрзалізниця про виявлення незаконної порубки дерев, що спричинило матеріальний збиток на суму 6466364 грн., згідно виявлених порубок на земельних ділянках, розташованих: на 1340 км + 200 м 1343 км + 700 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах №54, 56, 58, 62 у кількості 281 дерево;на 1349 км + 50 м 1349 км + 810 м і 1350 км +90 м 1351 км + 800 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах № 80, 84 у кількості 101 дерево; розсекреченим протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії в порядку ст. 263 КПК України, а саме за телефонними розмовами ОСОБА_12 , в яких зазначається про пошук місць порубки дерев, результатів кількості порублених дерев та їх розмірів, узгодження місць вивантаження порублених дерев, та інше; розсекреченим протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії в порядку ст. 269 КПК України, а саме спостереження за особою ОСОБА_12 , в ході чого зафіксовано пересування останнього на ВАЗ-2121 з д.н.з. НОМЕР_3 , УАЗ-452 д.н.з. НОМЕР_4 , ГАЗ (номер реєстрації встановити не виявилося можливим), адреса мешкання ОСОБА_12 та інших осіб, виїзду вказаних осіб до лісосмуг Подільського району Одеської області, та інше; протоколом допиту свідка ОСОБА_22 , який вказав про обставини замовлення дров; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем затримання групи осіб, які підозрюються у вчинені вказаного злочину, в ході якого виявлено транспортний засіб на якому транспортувались дрова; протоколом огляду місця події від 05.07.2022 року, в ході якого виявлено місця незаконної рубки та іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на наявність ризиків перешкоджання досудовому розслідуванню, впливу на свідків, знищенню та спотворенню речових доказів та вчиняти інші дії з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Водночас, при встановленні наявності ризиків, необхідністю запобігти яким може обґрунтовуватися обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, на даний час продовжує існувати, хоч і є незначним з огляду на те, що підозрюваний співпрацює зі слідством, свою вину визнає та щиро кається.

Разом з тим апеляційний суд вважає вірним висновок слідчого судді про те, що, оскільки, матеріали клопотання та кримінального провадження містять протоколи допиту свідків, тому підозрюваному при ознайомлені стануть відомі анкетні дані останніх, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В свою чергу, прокурор не надав до апеляційного суду доказів того, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній неналежним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливав на свідків чи вчиняв інші дії з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку апеляційного суду, прокурор у своїй апеляційній скарзі не довів та не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що в своїй апеляційній скарзі прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з тим, не забезпечення прокурором явки підозрюваного ОСОБА_7 , позбавляють апеляційний суд можливості вирішити питання про застосування до підозрюваного більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки будуть грубо порушені вимоги ч.1 ст.193 та ч.5 ст.196 КПК України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та, відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2022 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 246 КК України, застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: : АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 05 вересня 2022 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3