Справа №1522/7806/12
Провадження №1/522/1/22
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , при прийнятті апеляції потерпілої ОСОБА_3 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
заявника - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 р. визнано ОСОБА_4 винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України та призначено їй покарання:

- за ст. 358 ч. 2 КК України (ред. 2001р.) у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України визначено звільнити ОСОБА_4 від цього покарання у зв`язку із закінченням термінів давності;

- за ст.358 ч.3 КК України (ред. 2001р.) у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту. На підставі ст.ст.49, 74 ч.5 КК України визначено звільнити ОСОБА_4 від цього покарання у зв`язку із закінченням термінів давності;

- за ст. 191 ч. 5 КК України у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у фінансово-кредитних установах строком на 2 (два) роки з конфіскацією майна, що належить їй на праві власності.

Термін покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набуття чинності вироку в законну силу визначено залишити колишню - підписку про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь низки потерпілих суми коштів у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні позовних заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 у частині відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_32 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди залишено без розгляду.

В подальшому ОСОБА_3 звернулась до суду із апеляцією на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 р..

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2022 р. апеляцію потерпілої ОСОБА_3 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 р. визнано такою, що не підлягає розгляду у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження вироку і відсутністю клопотання про його відновлення.

У квітні 2022 р. ОСОБА_3 повторно звернулась до суду із апеляцією на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 р., додала до апеляції клопотання про відновлення строку на звернення до суду з апеляцією.

Клопотання про відновлення строку на звернення до суду з апеляцією обґрунтовано необхідністю відновлення такого строку, оскільки, як на думку апелянта, строк було пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 та введенням на території України воєнного стану.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи та вимоги клопотання про поновлення строку на звернення до суду з апеляцією.

Прокурор залишила розгляд цього питання на розсуд суду.

Дослідивши клопотання про відновлення строку на звернення до суду з апеляцією, заслухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, приходжу до наступних висновків.
Ця кримінальна справа розглядалася судом за правилами КПК України 1960 р..
Відповідно до ст. 353 КПК 1960 року у разі пропуску строку на оскарження судового рішення з поважних причин особи, які мають право на подання скарги, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, про відновлення пропущеного строку.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Так, 24.03.2022 р. на території України указом президента України було введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено до 24.04.2022 року.
Доводи клопотання щодо поважності пропуску апелянтом строку на звернення до суду з апеляцією через введення воєнного стану є обґрунтованими.

Крім того, звертаю увагу на посилання ОСОБА_3 щодо її хворобливого стану, що також є поважною причиною пропуску вищевказаного строку.
Відповідно до ст. 353 КПК 1960 року питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Вбачаючи вищевикладене, з метою недопущення порушення права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження вироку суду, приходжу до висновку щодо необхідності відновлення строку на звернення ОСОБА_3 з апеляцією на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року.

З вищевикладеного, керуючись ст. ст. 353 КПК України 1960 р.,

постановив:

Строк на звернення ОСОБА_3 з апеляцією на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року відновити.

Постанова підлягає оскарженню протягом 10 діб з моменту її ухвалення.

Суддя: