ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2318/22 Справа № 184/576/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 23 лютого 2022 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тростенчик Комарицького району Брянської області РФ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
До набрання вироком законної сили продовжено застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного західу у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 22 лютого 2022 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 396,00 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 000,00 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному вбивстві за наступних обставин.
22 лютого 2022 року приблизно о 14.00 год. у ОСОБА_7 , який перебував в гостях у раніше знайомого йому ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

В цей же день і час, перебуваючи у вищезазначеному місці, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, підійшов до перебуваючого в залі квартири ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс йому не менше 12 ударів кулаками та взутими ногами по життєво важливим органам: голові, шиї, тулубу в області грудної клітини, не менше 14 ударів ногами по верхніх та нижніх кінцівках, животу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців правої і лівої вушних раковин, забитої рани правої вушної раковини, множинних саден в лівій лобно-скроневій області, в лобній області справа і зліва, в правій і лівій виличних областях, на спинці носу, на правій і лівій щоці, перелом хрящів носу, поверхнева забита рана перенісся, синець в правій параорбітальній області, крововилив в склері правого ока, розрив слизової оболонки ротової порожнини справа, наскрізна забито-рвана рана нижньої губи справа, забита рана на підборідді зліва, забито-рвана рана в підщелепній області зліва, синець нижньої третини шиї по серединній лінії, синці в середній третині правого плеча по зовнішній поверхні, у верхній третині правого передпліччя по ліктьовому краю, по тильним поверхням обох кистей, в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, в проекції нижньої третини грудини, в правій біляпупковій області живота, в проекції вертлюгів обох стегнових кісток, на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, на передніх поверхнях обох колінних суглобів та обох гомілок, крововиливи у м`яких тканинах голови в лобній області справа і зліва, в тім`яній області зліва, дрібновогнищеві субарахноїдальні крововиливи, крововиливи у м`які тканини шиї в проекції щитовидного хряща, крововиливи в м`яких тканинах в правій підключичній області і в м`яких тканинах грудної клітини в проекції 6-го ребра справа по середньо-ключичній лінії, переломо-вивих лівого великого рога під`язичної кістки, перелом щитовидного і персневидного хрящів гортані, переломи 4-6-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломи 2, 6-7-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії, переломи 8-9 ребер справа по лопатковій лінії, крововиливи в передню стінку перикарду, забій легень, від яких настала смерть потерпілого на місці події.

Виявлені ушкодження в області голови, шиї і грудної клітини потерпілого розглядаються сукупно і, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Тілесні ушкодження у вигляді синців живота, верхніх і нижніх кінцівок у прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають і, стосовно живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить зменшити розмір покарання.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що мотиву на умисне вбивство в нього не було. Вказує, що вину визнав в повному обсязі, проте суд не врахував це як обставину, що помякшує покарання.
В доповненнях до апеляційної скарги просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Вказує, що оскаржуваний вирок було винесено за його відсутності та він не був повідомлений про його винесення. Зазначає, що враховуючи його щире каяття та повне визнання вини суд мав призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що загиблий проживав окремо від потерпілої. Звертає увагу, що ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду провадження від неї не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні як самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі, так і показань потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду трупа, проведення слідчих експериментів, у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що померлий є її братом по матері, він зловживав спиртними напоями та проживав в квартирі померлої матері за адресою АДРЕСА_3 , в нього проживав ОСОБА_7 . Вона періодично телефонувала своїм брату та приносила йому продукти харчування, 23 лютого 2022 року він не брав слухавку, хоча телефон був ввімкнений та йшли гудки, бабуся разом з сестрою ОСОБА_14 пішли до брата та знайшли його мертвим у квартирі.

Також судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 знає близько 20 років, оскільки навчалася з ними в спецінтернаті, знає, що ОСОБА_10 проживав разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 . 22 лютого 2022 року приблизно о 09.00 год., коли вона перебувала на ринку, до неї підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, купили пляшку молока, пішли, а десь через 15 хв. повернулися, почали розмовляти з продавцями та приблизно о 10.00 год. пішли додому. Після чого ОСОБА_10 вона вже не бачила, а ОСОБА_7 прийшов приблизно через 20 хв., поспілкувався з продавцями десь до 14:40 год., а потім купив м`ясо та повідомив, що пішов додому. Після чого ОСОБА_7 повернувся на ринок, він був ще в сильнішому стані алкогольного сп`яніння, а руки були всі в крові, повідомив, що побив ОСОБА_10 , потім вона поїхала додому, а ОСОБА_7 залишився на ринку. Наступного дня приблизно о 10:17 год. вона зателефонувала до ОСОБА_10 , оскільки потрібно було щоб він допоміг їй по роботі, однак слухавку взяла його сестра, яка повідомила, що його вбито.

Також судом зазначено у вироку показання свідка ОСОБА_12 , котра вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , по сусідству з нею в кв. АДРЕСА_5 проживав ОСОБА_10 , який вів аморальний спосіб життя та зловживав алкогольними напоями. 22 лютого 2022 року, перебуваючи в себе в квартирі, приблизно о 15.00 год. вона почула як за дверима відбувається бійка, шум бійки тривав довго та був дуже сильний.

Водночас суд першої інстанції правильно оцінив і врахував показання свідка ОСОБА_13 , котра вказувала, що проживає за адресою: АДРЕСА_6 на 1 поверсі, а по сусідству з нею на 4 поверсі в кв. АДРЕСА_5 проживає ОСОБА_10 22 лютого 2022 року приблизно о 15.00 год., перебуваючи в себе вдома, почула як невідома особа стукає в двері на декілька поверхів вище, та здогадалася, що це до ОСОБА_10 .. Вона нічого не бачила, тільки чула як невідома особа кричала, щоб той віддав йому горілку та цигарки, потім чула тільки сварку, бійку не чула. Потерпілий вів аморальний спосіб життя.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілої та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Також судом першої інстанції досліджено та враховано протоколи огляду місця події від 23 лютого 2022 року з фототаблицями до них, з яких слідує, що в присутності двох понятих за участю спеціаліста-криміналіста було здійснено огляд місця скоєння правопорушення кв. АДРЕСА_7 , під час якого було встановлено наявність трупу ОСОБА_10 , а також виявлено та вилучено: марлеві тампони зі змивами РБК зі сходів сходинкового майданчику; марлевий тампон зі змивами РБК з електричного щитка; металева ручка з вхідних дверей; фрагмент килиму з РБК з кімнати №1; 6 недопалків з серванту кімнати №1; 10 недопалків зі стільця поблизу дивану №1; фрагмент килиму з РБК з ванної кімнати; марлевий тампон зі змивами РБК в туалеті; дерев`яна ручка з дверей ванної кімнати; 14 недопалків з кухонної кімнати; на склі серванту в кімнаті №1 виявлено сліди капілярних ліній; на картонній коробці з-під телефону «ergo», з-під планшету та внутрішньої сторони вхідних дверей кімнати №2 виявлено сліди капілярних ліній; тканина (одяг) з раковини у ванній кімнаті; фрагмент картонної коробки зі слідами РБК; змив з РБК на марлевому тампоні з правої бокової сторони холодильника.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані протоколу огляду трупа від 23 лютого 2022 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що в присутності двох понятих за участю спеціаліста було здійснено огляд трупа ОСОБА_10 , а також виявлено та вилучено: одяг трупу, зрізи нігтьових пластин правої руки, на 2 марлеві тампони зроблено змиви з правої та лівої рук, мікрооб`єкти на 2 світлих дактоплівках з правої та лівої рук, посмертна дактилоскопічна картка.

Водночас суд першої інстанції правильно оцінив і врахував дані протоколу проведення слідчого експерименту від 27 лютого 2022 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 з відеозаписом до нього, згідно з яким останній в присутності захисника, потерпілої, спеціаліста та понятих розповів та показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , спосіб та за яких обставин було вчинено вбивство потерпілого.

На підтвердження встановлених обставин суд першої інстанції навів у вироку дані висновку судово-медичної експертизи №140 від 23 лютого 2022 року, згідно з якою при експертизі трупу ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження:

- зовнішні: синці правої і лівої вушних раковин, забита рана правої вушної раковини, множинні садна в лівій лобно-скроневій області, в лобній області справа і зліва, в правій і лівій виличних областях, на спинці носу, на правій і лівій щоці, перелом хрящів носу, поверхнева забита рана перенісся, синець в правій параорбітальній області, крововилив в склері правого ока, розрив слизової оболонки ротової порожнини справа, наскрізна забито-рвана рана нижньої губи справа, забита рана на підборідді зліва, забито-рвана рана в підщелепній області зліва, синець нижньої третини шиї по серединній лінії, синці в середній третині правого плеча по зовнішній поверхні, у верхній третині правого передпліччя по ліктьовому краю, по тильним поверхням обох кистей, в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, в проекції нижньої третини грудини, в правій біляпупковій області живота, в проекції вертлюгів обох стегнових кісток, на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, на передніх поверхнях обох колінних суглобів та обох гомілок;

- внутрішні: крововиливи у м`яких тканинах голови в лобній області справа і зліва, в тім`яній області зліва, дрібновогнищеві субарахноїдальні крововиливи (при судово-гістологічному дослідженні), крововиливи у м`які тканини шиї в проекції щитовидного хряща, крововиливи в м`яких тканинах в правій підключичній області і в м`яких тканинах грудної клітини в проекції 6-го ребра справа по середньо-ключичній лінії, переломо-вивих лівого великого рога під`язичної кістки, перелом щитовидного і персневидного хрящів гортані, переломи 4-6-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломи 2, 6-7-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії, переломи 8-9-го ребер справа по лопатковій лінії, крововиливи в передню стінку перикарду, забій легень (при судово-гістологічному дослідженні).

Крім того, при дослідженні трупа виявлено: рідкий стан крові, емфізема легень, крововиливи під легеневу плевру, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, прояви шокової реакції в печінці.

Виявлені тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії зі значною силою твердих тупих предметів чи їх частин в різні ділянки тіла потерпілого та при ударах об такі предмети.

Виявлені ушкодження в області голови, шиї і грудної клітини потерпілого розглядаються сукупно і, стосовно живих осіб, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ці ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Тілесні ушкодження у вигляді синців живота, верхніх і нижніх кінцівок у прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають і, стосовно живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції правильно оцінив та врахував дані протоколу огляду від 27 лютого 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_7 у присутності понятих та спеціаліста добровільно видав своє взуття, яке було оглянуто та на якому було встановлено наявність слідів РБК.

Водночас, дослідивши дані висновків експерта №82/1 від 18 березня 2022 року, № 82/2 від 21 березня 2022 року та №134/2 від 25 березня 2022 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що на марлевій серветці зі змивом з правої руки ОСОБА_10 встановлена наявність крові людини, можливість походження якої не виключається від ОСОБА_10 чи ОСОБА_7 , на марлевій серветці зі змивами (об`єкти №№2) встановлена наявність крові людини, можливість походження якої не виключається від ОСОБА_7 , в слідах на поверхні чобіт, вилучених у ОСОБА_7 під час огляду (об`єкти №№1-3; 5; 11-13), встановлено наявність крові та виявлений білок людини, можливість походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 .

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому, діяв з умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, ОСОБА_7 , умисно наносячи потерпілому не менше 12 ударів кулаками та взутими ногами по життєво важливим органам: голові, шиї, тулубу в області грудної клітини, а також не менше 14 ударів ногами по верхніх, нижніх кінцівках та животу, діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №114 від 01 квітня 2022 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Виходячи із сукупності зазначених доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що наміру вбивати потерпілого у нього не було, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються зібраними по провадженню доказами, характером дій обвинуваченого, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, способом і механізмом спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізацією, а також наслідками, які настали - смерть потерпілого, що і свідчить про намір вбити потерпілого.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів про порушення його прав, оскільки оскаржуваний вирок було проголошено за його відсутності, слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 КПК України, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення. Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинуваченого, передбачених, зокрема, у ст. 42 КПК України, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження. Тобто, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.

Як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 був присутнім у судових засіданнях під час здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції, де висловлював свою думку з приводу висунутого обвинувачення, заявляв клопотання, брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та звертався до суду з останнім словом. При цьому, на проголошенні вироку 20 червня 2022 року ОСОБА_7 був відсутній.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

На виконання зазначених приписів суд першої інстанції після виходу з нарадчої кімнати 20 червня 2022 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність обвинуваченого в судовому засіданні та 22 червня 2022 року копію вироку було направлено до державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4) для вручення обвинуваченому.

Відсутність ОСОБА_7 в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинула на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодила обвинуваченому реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 125/163/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив обставину, що помякшує покарання обвинуваченому, щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони, на військовому обліку не перебуває, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
При цьому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він вину визнав та щиро кається, вже були враховані судом першої інстанції при призначення покарання та не є підставою для пом`якшення призначеного покарання з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та події, які йому передували, а також дані про особу обвинуваченого.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є достатнім та необхідним.
Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілої, слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд поряд з іншими питаннями повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи, закріплено також у ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З матеріалів провадження слідує, що загиблий ОСОБА_10 проживав окремо від потерпілої ОСОБА_9 .

Проте не зважаючи на зазначені обставини, у порушення приписів ст.1168 ЦК України, суд першої інстанції задовольнив цивільний позов потерпілої, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №182/6265/18.

За змістом ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування судового рішення.

Хоча вказані порушення і не зазначені в ч. 2 ст. 412 та ч. 1 ст. 415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвими, так як перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4