Справа № 592/7033/18
Провадження № 1-кп/592/61/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисниці обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми матеріали кримінального провадження № 0000134, відомості за якими 03.05.2017 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 03.05.2017 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, ОСОБА_4 у 1994 році закінчив Львівський медичний інститут, отримав повну вищу освіту та здобув кваліфікацію лікаря. Наказом головного лікаря від 19.08.1997 року № 97 ОСОБА_4 після закінчення Львівського медичного інституту та проходження трирічної інтернатури по акушерству та гінекології було прийнято на посаду лікаря акушера-гінеколога з 13.08.1997 року до комунальної установи Сумський міський пологовий будинок Пресвятої Діви Марії , який має стаж роботи 24 роки та по даний час перебуває в трудових відносинах з медичним закладом. Згідно посадовій інструкції ОСОБА_4 , а саме: п. 1.4. лікар акушер-гінеколог відділення здійснює діагностику вагітності, спостереження за вагітними, рододопомогу, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллями, він зобов`язаний згідно п. 2.1.2. визначати характер перебігу вагітності та відхилення від норми, п. 2.1.8. виявляти фактори ризику, які можуть призвести до розвитку акушерської патології та провести їх профілактику, п. 2.1.9. надавати кваліфіковану планову та невідкладну стаціонарну акушерсько-гінекологічну допомогу відповідно до кваліфікаційної категорії, п. 2.1.10. визначити необхідність застосування спеціальних методів дослідження (клінічних, лабораторних, бактеріологічних, ендоскопічних, функціональних та інше) , проаналізувати одержані результати та зобов`язаній згідно п. 2.2.1. зазначеної інструкції надавати медичну допомогу згідно затверджених локальних протоколів. Проте ОСОБА_4 , приймаючи пологи 29.03.2017 року у ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість та неналежно виконуючи свої посадові обов`язки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, допустив ряд недоліків та несвоєчасність надання медичної допомоги згідно посадовій інструкції та клінічних протоколів Дистрес плода при вагітності та пологів , затверджених наказом МОЗ України № 900 від 27.12.2006 року та клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги, затверджених наказом МОЗ України № 977 від 27.12.2011 року, в І періоді та у II періоду пологів через не проведення постійного моніторингу серцебиття та не діагностування дистресу плода, що призвело до асфіксії плода при народженні, та спричинило тяжкі наслідки у виді смерті новонародженого 29.03.2017 року в комунальній установі Сумський міський пологовий будинок Пресвятої Діви Марії , що виразилось в наступному. Так, 26.08.2016 року ОСОБА_6 стала на облік по вагітності в комунальній установі Сумський міський пологовий будинок Пресвятої Діви Марії , розташованій за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, 20. За період вагітності була обстежена клінічно та лабораторно в повному обсязі. 22.03.2017 року ОСОБА_6 була госпіталізована до відділення патології вагітних комунальної установи Сумський міський пологовий будинок Пресвятої Діви Марії з діагнозом Вагітність 40 тижнів. Несправжні перейми. Аномалія розвитку структур серця. Додаткова хорда лівого шлуночка. Великий плід та останній було призначено лікування. ОСОБА_6 двічі була оглянута консиліумом лікарів, якими було встановлено 41 тиждень вагітності, стан матері та плода розцінено як задовільний, було вирішено вести програмовані пологи через природні пологові шляхи 29.03.2017 року, за для чого було розпочато підготовку шийки матки. 28.03.2017 року у ОСОБА_6 розпочалась пологова діяльність, відійшли навколоплідні води та 29.03.2017 в 00 годин 15 хвилин вагітну було переведено до акушерського відділення зазначеного медичного закладу. Вагітна ОСОБА_6 була обстежена черговим лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_4 . 29.03.2017 року після 08 години 00 хвилин ОСОБА_4 по закінченню чергування, без дозволу адміністрації закладу, приймав пологи у ОСОБА_6 через природні пологові шляхи. При цьому ОСОБА_4 під час проведення пологів ОСОБА_6 , в порушення наказів МОЗ України № 900 від 27.12.2006 року та № 977 від 27.12.2011 року, не провів в І періоді та на початку II періоду пологів постійного моніторингу серцебиття плоду, та, як наслідок, своєчасно не діагностував дистресу плоду у II періоді пологів, не провів оперативного родорозродження, що призвело до виникнення асфіксії плоду, та народження в 08 годин 55 хвилин живого хлопчика за оцінкою по шкалі Апгар-1 бал. Не зважаючи на проведені реанімаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 годині 20 хвилин дитина померла. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 100/2017 від 08.12.2017 року Враховуючи клінічні дані, дані патолого-анатомічного дослідження у новонародженої дитини ОСОБА_6 мала місце тяжка асфіксія при народженні, яка призвела до розвитку гострої серцево-судинної недостатності, яка і стала безпосередньою причиною смерті, серцевосудинної недостатності, яка і стала безпосередньою причиною смерті. За умови своєчасного діагностування дитресу плоду у II періоді пологів, смерті новонародженої дитини можна було уникнути. Згідно клінічних протоколів Дистрес плода при вагітності та під час пологів , затверджених наказом МОЗ України № 900 27.12.2006 року, діагностика дистресу плода під час пологів визначається вислуховуванням серцебиття плода, кардіотокографією. Оскільки за записами КТГ наявними у наданій історії пологів, відсутній постійний моніторинг серцебиття плода в І періоді та на початку II періоду пологів, визначити можливий час початку дистресу плода неможливо. ОСОБА_6 поступила у відділення патології вагітних 23.03.2017 року за направленням лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації у термін вагітності 40 тижнів з несправжніми переймами. Вагітній було призначено спостереження, моніторинг плода в динаміці. Лікарем-терапевтом, зважаючи на анемію легкого ступеню та гестаційні набряки, було призначено лікування. Вагітна двічі була оглянута консиліумом. 27.03.2017 року, враховуючи термін вагітності 40 тижнів, стан матері, було розпочато підготовку шийки матки (було введено палички ламінарії) . 28.03.2017 року консиліумом було встановлено 41 тиждень вагітності, стан матері та плода було розцінено як задовільний, було вирішено вести програмовані пологи 29.03.2017 року. 28.03.2017 року о 20 годині 00 хвилин розпочалася пологова діяльність. Вагітна була переведена в акушерське відділення. У II періоді пологів після відходження меконіальних навколоплідних вод (згідно партограми та карти первинної реанімації новонародженого) , не проводився постійний кардіомоніторинг плода із записом (останній запис КІТ в 00 годин 27 хвилин) , що не дало можливості виявити дистрес плода та, відповідно, провести негайне розродження вагітної. За умови своєчасного діагностування дистресу плода, можна було уникнути важкої асфіксії плода при народженні та настання смерті. Медична допомога новонародженій дитині була надана своєчасно в повному об`єм згідно уніфікованим протоколам № 484 від 21.08.2008 року Про затвердження клінічних протоколів надання допомоги дітям з дихальною недостатністю , наказу МОЗ України від 28.03.2014 року № 225, уніфікованим клінічних протоколам Початкової реанімації та післяреанімаційної допомоги новонароджених в Україні . За наданою документацією, комісією було виявлено недоліки в наданні допомоги вагітній ОСОБА_6 (не було діагностовано дистрес плода та не було розпочато негайне розродження) , що вплинуло на розвиток важкої асфіксії плода та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті новонародженої дитини. У вагітної ОСОБА_6 мав місце обтяжений акушерський анамнез (несправжні перейми у 24 тижні, 27 тижнів, 29 тижнів вагітності із стацлікуванням, лейоміома матки, полігідрамніон, вагінальний кандилоз, стрептокока інфекція, було виявлено стрептокок при дослідженні урогенітального тракту 29.08.2016 року) , що могло вплинути на розвиток дистресу плода. Дитина ОСОБА_6 народилася з тяжкою асфіксією, що призвело до настання її смерті . Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що своїми діями, які виразились в неналежному виконанні своїх професійних обов`язків в наслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, під час пологів у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КК України, тобто невиконання та неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, кваліфікуючою ознакою якого є спричинення тяжких наслідків неповнолітньому смерті новонародженої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а. п. 1, 2) .

24.06.2022 року захисниця обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа відносно ОСОБА_4 , що обвинувачується за ч. 2 ст. 140 КК України. ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 29.03.2017 року своїми діями, які виразились в неналежному виконанні своїх професійних обов`язків, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч 2 ст. 140 КК України. Будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 своєї вини не визнає. Санкція статті за злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до трьох років з позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Тобто є нетяжким злочином (ч. 4 ст. 12 КК України) . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України суд вправі звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити за підставою, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто якщо з дня вчинення кримінального правопорушення минуло п`ять років. Сам ОСОБА_4 не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку з закінченням строків давності) . В постанові Верховного суду від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к, провадження № 51-6463км19 зазначено про те, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Враховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення минув 5-річний термін, керуючись ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 4 ст. 286, ст. 350 КПК України, вона просила кримінальне провадження № 592/7033/18 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 140 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (вхідний № Еп 4590 від 24.06.2022 року) (т. 2 а. п. 14, 15) .

В судовому засіданні захисниця обвинуваченого підтримала своє клопотання, просила його задовольнити у повному обсязі, звільнити її підзахисного від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження № 0000134 від 03.05.2017 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисниці обвинуваченого про звільнення її підзахисного від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та не заперечував проти закриття кримінального провадження № 0000134 від 03.05.2017 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання своєї захисниці та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв`язку з їх звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вислухавши клопотання та думку захисниці обвинуваченого, думку обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши долучені до кримінального провадження документи та копії документів, суд дійшов наступного висновку.

Суд першої інстанції районний у місті суд, який має право постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кожен має право, щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього в найкоротший строк було закрите.

При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Ч. 2 ст. 140 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, - яке карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Із змісту п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005 року вбачається, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до КПК України таке звільнення є обов`язковим.

Враховуючи те, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нетяжкого злочину та до дня набрання вироком законної сили минуло більш як 5 (п`ять) років, оскільки до закінчення зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строків він не вчинив новий нетяжкий, тяжкий або особливо тяжкий злочин, беручи до уваги те, що звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом, зважаючи на те, що за наявності передбачених ст. 49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, враховуючи те, що ст. 49 КК України передбачає імперативне та безумовне звільнення особи від кримінальної відповідальності, відтак суд дійшов висновку про доцільність, можливість та необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При постановлені даної ухвали судом були враховані правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 665/2387/14-к, провадження № 51-240км18, із змісту якої вбачається, що для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення. Таким початком строку є вчинення особою злочину, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо цієї особи (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74266309, http://reyestr.court.gov.ua/Review/74262204) .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, згідно якій звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язком, а не правом суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85836398) .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20, згідно якій звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо (http://reyestr.court.gov.ua/Review/89977787) .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 373/3768/13-к, провадження № 51-6336км20, згідно якій відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. З системного аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Відповідно до положень ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки, зокрема, три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років та особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся) . Згідно з ч. 5 ст. 74 КК на підставах, передбачених ст. 49 КК України, особа також може бути звільнена судом від покарання (http://reyestr.court.gov.ua/Review/97517621) .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 року у справі № 752/23954/18, провадження № 51-4344км21, згідно якій за умови, що обвинувачений наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не визнає вину за пред`явленим обвинуваченням, не звільняє суд від обов`язку невідкладно розглянути таке клопотання та задовольнити його за наявності для цього підстав, та позбавляє можливості досліджувати докази у справі, враховуючи, що розгляд такого клопотання для суду є першочерговим (http://reyestr.court.gov.ua/Review/103466896) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 284-286, 288, 375, 376 КПК України; ст. ст. 11, 12, 49, 140 КК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисниці обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення її підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через суд, який ухвалив судове рішення, Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1