Справа № 450/3240/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/517/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року із визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 744 300 грн; обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року із визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн; обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року із визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн; обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року із визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн.
У задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційні скарзі просить ухвалу суду змінити в частині визначення розміру застави для обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме: зменшити таку з 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 покликається на те, що розмір застави ОСОБА_10 визначено всупереч вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно з якою розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням майнового та сімейного стану особи, при цьому суд має проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики обвинуваченого з місця проживання, роботи, навчання.
Звертає увагу, що на підтвердження майнового стану ОСОБА_10 прокурором не надано жодного документу. Крім цього, захисник зазначає, що батькові обвинуваченого було проведено хірургічну операцію резекцію гортані, за наслідками якої йому встановлено діагноз «Карцинома правої голосової складки», у зв`язку з чим йому призначено радикальну програму лікування у вигляді променевої терапії. Також, у Львові за адресою АДРЕСА_1 проживає бабуся обвинуваченого ОСОБА_13 та його мати, яка після військової агресії рф переїхала до м. Львова та отримала статус внутрішньо переміщеної особи.
Захисник ОСОБА_9 вважає, що з врахуванням того, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, застава в мінімальному розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян буде достатньою для того, щоб утримати обвинуваченого від втечі.
Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційні скарзі просить ухвалу суду змінити та визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки та зменшити розмір застави.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_8 зазначає, що стороною обвинувачення навмисно допущено помилок під час первинної кваліфікації діяння, кваліфікуючи його за положенням кримінального закону, що передбачає більш тяжке покарання з метою подальшого ініціювання перед слідчим суддею найсуворішого запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням свободи. Вважає, що висновок прокурора, суду має ґрунтуватися на аналізі фактичних обставин кримінального провадження, обставин, що свідчать про належну/неналежну поведінку обвинуваченого під час кримінального провадження, вимог ст. 178 КПК України.
Вважає, що сама по собі відсутність місця постійного проживання не є ризиком можливої втечі від правосуддя, як і посилання на минуле особи не може бути достатньою підставою для висновку про існування ризику вчинення нового кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 КК України.
Розглянувши заявлені в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 строку тримання під вартою із визначенням застави.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн, суд першої інстанції врахував те, що він обвинувачується у тому числі у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, не має осіб на утриманні, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на волі, він зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, продовжити займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходу.
Колегія суддів вважає, що наведене виправдовує необхідність продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Щодо визначеної судом застави ОСОБА_7 у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на думку апеляційного суду, місцевий суд у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, дані про його особу, майновий стан, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.
Правових підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на особисте зобов`язання, колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 із визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн місцевий суд, ураховуючи, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зникли, судове провадження не завершене, зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Твердження захисника ОСОБА_9 щодо розміру застави, яка на його думку є завищеною та непомірною для нього, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до положень п.3 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, місцевий суд у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, даних про його особу, майновий стан, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_10 обов`язків, передбачених КПК України.
Крім того, розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини обвинувачених, про що зазначається в апеляційних скаргах, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянтів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою з визначенням застави, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх суспільного інтересу, саме продовження строку тримання під вартою із визначенням розміру застави обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді клопотань суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4