Справа № 201/7340/22
Провадження № 1-кс/201/2693/2022
УХВАЛА

30 вересня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001320 від 29.09.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий, звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий посилався на те, що Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , 03.08.2021 року згідно договору дарування, частку квартири передано ОСОБА_5 , та частка квартири згідно рішення суду належить ОСОБА_6 .

На підставі договору дарування АДРЕСА_2 , частка квартири АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_5 .

28.10.2021 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27.09.2022 року, встановлено, що згідно договору дарування № 1361, виданого 15.12.2021 року, частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 подарував ОСОБА_7 , тобто вчинив незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 07.09.2021 року по теперішній час, невстановлені особи, вимагають передати право на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , погрожуючи заподіяти тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування допитана потерпіла ОСОБА_6 , пояснила, що вона розлучилась з чоловіком ОСОБА_8 та квартира в якій вона проживає зі своїм сином, була поділена з чоловіком на частини згідно рішення Амур-Нижньодніпровського суду від 18.03.2021 року.

25.08.2021 року до ОСОБА_6 зателефонував невідомий та сказав, що її чоловік продав йому свою частку квартири, та що необхідно вирішити питання щодо поділу вказаної квартири.

07.09.2021 року в агентстві з нерухомості «Квадратний метр» за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зустріалась з раніше невідомим який представився як ОСОБА_5 , та почав погрожувати ОСОБА_6 , фізичною розправаю, нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, якщо остання не звільнить квартиру та не передасть право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 . Вказані погрози повторювались неодноразово. В зв`язку з чим ОСОБА_6 боїться за своє життя та здоровя та повідомляє що вразі її відмови від квартири, їй та її сину не буле де жити.

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , 03.08.2021 року згідно договору дарування, частку квартири передано ОСОБА_5 , та частка квартири згідно рішення суду належить ОСОБА_6 .

На підставі договору дарування АДРЕСА_2 , частка квартири АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27.09.2022 року, встановлено, що згідно договору дарування 1361, виданого 15.12.2021 року частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 подарував ОСОБА_7 .

Прокурор надав заяву про розгляд справи без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовим доказом є предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Виходячи з викладеного вказана квартира, є речовим доказом, у зв`язку з тим, що вона являються об`єктом кримінально протиправних дій, тобто предметом вчинення злочину.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знецінення, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2. ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, так відповідно до ст. 98 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..

Приписами ч. 5 ст. 173 встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

На підставі викладеного, а також з врахуванням матеріалів клопотання та наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та можливість задоволення клопотання, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання, а також для забезпечення схоронності майна як речового доказу в рамках зазначених матеріалів досудового розслідування, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні та проведення судових експертиз.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 110, 168-169, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме:

на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58 - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості: на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1