Справа № 631/227/22
Провадження № 1-кп/631/71/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , вивчивши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку разом із доданими до нього матеріалами й розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2022 року під № 0000058, щодо обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Старовірівка Нововодолазького району Харківської області,

громадянина України, із середньо-спеціальною освітою,

неодруженого, без утриманців,

ідентифікацій код платника податків НОМЕР_1 , який не працевлаштований,

в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимий,

зареєстрований та фактично проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

28 квітня 2022 року під вхідним № 1293/22-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2022 року під № 0000058, щодо вчинення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення у виді кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України.

Зазначений обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день надходження зареєстровано під єдиним унікальним № 631/227/22 (провадження № 1-кп/631/71/22) та передано на розгляд головуючого судді ОСОБА_1 .

Пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому обвинувальний акт із доданими до нього документами надійшов на розгляд належного суду.

Вирішуючи питання щодо здійснення судового провадження у першій інстанції, судом встановлено, що прокурор Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , якому згідно з приписами статей 36 і 37 Кримінального процесуального кодексу України на підставі постанови про призначення групи прокурорів, прийнятої 22.04.2022 року керівником Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_4 надані відповідні повноваження процесуального керівника у цьому провадженні, надіслав обвинувальний акт разом із клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 381 кримінального процесуального кодифікованого закону України визначено, що якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта, суд розглядає його без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, як передбачено частинами 1 і 3 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України, прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування.

Вивчаючи матеріали кримінального провадження, суд упевнився, що підозрюваний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності захисника ОСОБА_5 , який діє за ордером на надання правової допомоги від 25.04.2022 року (серії АХ № 1093082), виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 01-2504/22, укладеного 25.04.2022 року між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4515, виданого 12.09.2012 року на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 76, склав письмову заяву щодо беззаперечного визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права апеляційного оскарження відповідно до змісту частини 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України та наданням згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Також, суд переконався, що потерпілих у цьому кримінальному провадженні не має.

Перевіркою матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2022 року під № 0000058, щодо вчинення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення у виді кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, та змісту обвинувального акта із доданими до нього документами, зокрема, письмовою заявою підозрюваного, засвідченою його підписом та підписом його захисника, доведене беззаперечне визнання ОСОБА_2 своєї винуватості у інкримінованому йому органом дізнання кримінальному проступку за встановлених дізнанням обставин.

Також, оскільки ОСОБА_2 не є особою, визначеною пунктом 14 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України, а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, не віднесене до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, тому згідно з приписами частини 1 статті 31 вказаного вище процесуального кодексу судочинство у цій справі слід здійснити професійним суддею місцевого загального суду одноособово.

За викладених обставин, у відсутність наявних перешкод для здійснення судового розгляду у п`ятиденний строк з дня отримання цього обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, з урахуванням приписів частини 7 статті 115 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає можливим за результатами спрощеного провадження ухвалити вирок.

Отже, органом досудового розслідування встановлено та не оспорюється учасниками судового провадження, що громадянин України ОСОБА_2 , який проживає в селі Старовірівка Красноградського (раніше Нововодолазького) району Харківської області, на протязі квітня 2022 року поширював відеозаписи з публічними закликами до підтримки рішень та дій Російської Федерації та окупаційної адміністрації держави агресора, які він викладавав, перебуваючи в селі Старовірівка Красноградського району, до публічного доступу в соціальну мережу «Facebook» на особистий профіль під назвою « ОСОБА_6 », а саме: «Путин объясняет нападение на Украину», «Бабушка-Герой с красным флагом против украинских националистов», «Журналист из Исландии заявил, что людей в Буче могли расстрелять отряды нацистов», «Опять про Украину», що перебували в публічному доступі на протязі квітня 2022 року.

Таким чином, своїми умисними діями впродовж квітня 2022 року ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України у виді колабораційної діяльності.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що колабораціонізм - це діяння, ознаки якого, зокрема, передбачені частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, що підривають національну безпеку України, становлять безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційного ладу й іншим національним інтересам України, та є усвідомленим, добровільним та зумисним співробітництвом з ворогом у його інтересах і на шкоду своїй державі та її союзникам у виді публічного заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Тому всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час досудового розслідування у формі дізнання, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як колабораційна діяльність, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Призначаючи покарання ОСОБА_2 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, санкції частини 1 статті 111-1 цього ж кодексу, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим дійсно вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення проступку, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення раніше в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРАСНОГРАДСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» не перебуває, має постійне місце реєстрації, за яким характеризується посередньо, даних щодо перебування на військовому обліку стороною обвинувачення не надано, у вчиненому щиро розкаявся.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 , щире каяття.

В силу приписів частини 3 статті 67 Кримінального кодексу України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Також судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, беручи до відома припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, яким обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а також ураховуючи санкцію кримінального проступку, що інкримінується ОСОБА_2 у провину, суд вважає, що його виправлення можливе шляхом позбавлення його права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На думку суду це відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Обговорюючи питання про призначення саме такого покарання, суд керується принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує особу винного, обставини та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, відсутність не відбутих та не погашених судимостей, наявність постійного місця мешкання та реєстрації, факт того, що він не працевлаштований, а тому не має постійного та стабільного заробітку, не завдання кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, а також щире каяття винного, повне визнання ним своєї провини у вчиненому, не намагання уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, усвідомлення ним негативних наслідків своєї поведінки, та готовність нести справедливе покарання за це, й вважає, що саме така міра покарання сприятиме вихованню його в дусі додержання законів України, формуванню в нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати діяння, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Приходячи до такого, суд ураховує, що законодавець у санкції частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України визначив єдиний вид покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на чітко визначений строк, який є основним за вчинення цього кримінального правопорушення, й не навів іншого (альтернативного) виду основного покарання.

Згідно із статтею 55 кримінального кодифікованого закону України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення кримінального правопорушення, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності можливості претендувати на обіймання певної посади або зайняття певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду, та призначається як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтею 111-1 цього Кодексу, на строк від 10 до 15 років.

Отже, тимчасове не зайняття певним видом діяльності або не перебування на посаді на момент ухвалення вироку не є перешкодою для застосування цього виду кримінального покарання як імперативної заборони та позбавлення права винного обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що у сенсі змісту вироку є метою кримінального покарання за вчинене.

Відтак, призначаючи покарання, суд виходить не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, а й із тих норм Загальної частини цього кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, що здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, й ураховує, що на час вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння в країни триває повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, під час якої масово гинуть дорослі та діти, знищується інфраструктура країни та майно громадян, введений та продовжений у законний спосіб воєнний стан, проте обвинувачений, нівелюючі свій громадський обов`язок підтримувати Україну, за допомогою інтернет-зв`язку серед невизначеного кола осіб заперечував вказане та закликав до підтримки дій країни-агресора, а тому бере до уваги цілі та завдання законодавця під час прийняття статті 111-1 Кримінального кодексу України й вважає, що винний підлягає покаранню у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані саме із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк десять років.

Також, призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд не знаходить підстав для застосування положень статей 69, 69-1, 96-1 чи 96-2 Кримінального кодексу України у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Також суд не знаходить підстав задля обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був, процесуальних витрат не має.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: сейф-пакет № 0002793, всередині якого перебуває мобільний телефон марки «Хіаоші Redmi 6А», білого кольору, IMEІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 ,- визнанні постановою, прийнятою дізнавачем СД Красноградського РВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 22.04.2022 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області за відповідною квитанцією, - підлягають поверненню власникові (законному володільцю).

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 25.04.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/627/22 (провадження № 1-кс/626/248/22) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_8 , арешт мобільного телефону марки «Хіаоші Redmi 6А», білого кольору, IMEІ 1 - НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , «Redmi Note 9», поміщеного у сейф-пакет № 0002793,- шляхом заборони вчинення дій, із місцем зберігання в кімнаті зберігання речових доказів та переданого на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресом: місто Красноград, вулиця Лермонтова, будинок № 84,- необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Ухвалюючи вирок, суд також вважає за необхідне звенути увагу на те, що Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», урахована неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану Харківським апеляційним судом та у відповідності до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено його територіальну підсудність й визначено її Полтавському апеляційному суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; статтями 12, 50, 55, 65 67 і частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями), Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, пунктом 5 частини 9 статті 100, статтями 131 132, 291, 293, 302, 349, 368 371, 372 376, 381, 382, 392, 393 - 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

з а с у д и в:

ОСОБА_2 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, на строк 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази: сейф-пакет № 0002793, всередині якого перебуває мобільний телефон марки «Хіаоші Redmi 6А», білого кольору, IMEІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_3 ,- визнанні постановою, прийнятою дізнавачем СД Красноградського РВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 22.04.2022 року та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області за відповідною квитанцією,- повернути власникові (законному володільцю).

Скасувати застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 25.04.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/627/22 (провадження № 1-кс/626/248/22) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_8 , арешт мобільного телефону марки «Хіаоші Redmi 6А», білого кольору, IMEІ 1 - НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , «Redmi Note 9», поміщеного у сейф-пакет № 0002793,- шляхом заборони вчинення дій, із місцем зберігання в кімнаті зберігання речових доказів та переданого на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресом: місто Красноград, вулиця Лермонтова, будинок № 84,- оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Копію цього судового рішення не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок може бути подана апеляція в Полтавській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня отримання його копії, із застосуванням особливостей, викладених у частині 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1