Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2022 року про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 ,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомир від 18 травня 2022 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 та звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково на строк 4 роки 3 місяці 28 днів.

Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання захисника в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 , не повно та не об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, та дійшов неправильного висновку про наявність переконливих доказів, які у своїй сукупності свідчать про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Посилається на те, що протягом останнього часу у поведінці засудженого відбулися певні позитивні зміни, проте суд не врахував, що протягом відповідного періоду відбування покарання, засуджений отримуючи заохочення, допускав і порушення режиму тримання (2017, 2018 роки), що свідчить про його нестабільну поведінку. Останні заохочення отримав у квітні та травні 2020 року. Разом з тим, у період 2019 року, 2021 року засуджений адміністрацією установи не заохочувався за відсутності підстав, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України.

Вказує, що стягнення хоча і погашені, проте мають враховуватися судом в контексті аналізу поведінки засудженого за весь період відбування покарання, а тому із врахуванням того, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину та характеристики засудженого, неможливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення. Поведінка засудженого ОСОБА_9 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки. Наявність у засудженого заохочень є недостатнім фактором для оцінки ставлення до праці засудженого, а відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю довів своє виправлення, що відповідає матеріалам справи.

Зазначає, що пояснення представника установи та помічника начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації, які викладені в мотивувальній частині судового рішення про те, що засуджений не отримував заохочення протягом 2021-2022 років, оскільки працював та отримував винагороду, що в свою чергу і є щомісячним заохоченням засудженого, не може братися до уваги в контексті положень ст.130 КВК України, якою визначено чіткий перелік заходів заохочень, що можуть застосовуватися до засуджених осіб, позбавлених волі.

Прокурори в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її з викладених в ній мотивів.
Засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомир від 18 травня 2022 року залишити без змін. Додатково зазначили, що командир військової частини надав гарантійний лист про те, що у разі звільнення ОСОБА_9 умовно-достроково, він буде прийнятий в лави ЗСУ, а також сестра засудженого гарантувала йому реєстрацію та проживання в належній їй квартирі, надавши відповідні документи щодо права власності. Крім того захисник зазначила про повне виконання рішення суду про відшкодування шкоди за попереднім вироком суду.

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та сособової справи засудженого ОСОБА_9 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону в повній мірі не дотримано та передчасно зроблено висновок

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, ОСОБА_9 засуджений 01.02.2006 Апеляційним судом Донецької області, за ст.ст.115 ч.2 п.13, 71 КК України до 20 років позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.07.2016, відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.08.2005 по 13.07.2006 та з 05.04.2008 по 11.12.2008, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили: 11.12.2008. Початок відбуття покарання строку - 05.04.2008. Кінець вказаного строку - 15.09.2026.

Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Запорізькій області (протокол №10 від 13.02.2009 року) засудженому ОСОБА_9 визначена установа максимального рівня безпеки із триманням у приміщеннях камерного типу.

Відповідно до характеристики засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання в місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі допустив три порушення вимог режиму тримання, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Має два заохочення.

В державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання з 08.04.2009. За цей час допустив три порушення вимог режиму тримання, за що тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Всі порушення погашені у встановленому законом порядку. Має десять заохочень.

Дотримується встановлених вимог режиму тримання та правил поведінки в установі. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує своєчасно, робить належні висновки. В колективі засуджених вживчивий, неконфліктний. Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.

В спілкуванні із представниками адміністрації установи тактовний. Працевлаштований робітником на майстерні установи згідно цивільно-правового договору. До праці ставиться добре. Дотримується встановлених правил санітарії та особистої гігієни. Зовнішній вигляд охайний.

Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Фізкультура і спорт. До виконання даної програми відноситься добре.

За виконавчим листом має позов в сумі: 10000 грн., з яких відшкодовано 6520 грн. 08 коп.

З рідних має матір, соціально-корисні зв`язки підтримує з нею шляхом листуванням та на побаченнях. Взаємовідносини з нею добрі.

Риси характеру ОСОБА_9 : спокійний, врівноважений, цілеспрямований, рівень розвитку інтелекту достатній. Має 10 заохочень.

Провину в скоєному злочині визнає частково. Вирок суду та міру призначеного судом покарання вважає не справедливим.

Вказане свідчить, що протягом останнього часу у поведінці засудженого відбулися певні позитивні зміни, проте суд першої інстанції не врахував, що протягом відповідного періоду відбування покарання, засуджений отримуючи заохочення, допускав і порушення режиму тримання (2017, 2018 роки), що свідчить про його нестабільну поведінку. Останні заохочення отримав у квітні та травні 2020 року. Разом з тим, у період 2019 року, 2021 року засуджений адміністрацією установи не заохочувався за відсутності підстав, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України.

Колегія суддів критично відноситься до пояснень представника установи та помічника начальника установи з питань залучення засуджених до праці та трудової адаптації, які були допитані судом першої інстанції, що засуджений не отримував заохочення протягом 2021-2022 років, оскільки працював та отримував винагороду, що в свою чергу і є щомісячним заохоченням засудженого, оскільки ст.130 КВК України визначено чіткий перелік заходів заохочень, що можуть застосовуватися до засуджених осіб, позбавлених волі.

Крім того рішенням засідання комісії ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» з розгляду матеріалів по умовно- достроковому звільненню, заміні покарання більш м`яким та переведенню засуджених до позбавлення волі до установ іншого рівня безпеки від 08.10.2021, відмовлено клопотати перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 , оскільки не має впевненості, що засуджений довів своє виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_9 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_9 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_9 , який раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів (умисне вбивство за ч.2 ст. 115 КК України , та розбійний напад), вчинив новий аналогічний особливо тяжкий злочин (умисне вбивство за ч.2 ст. 115 КК України) під час відбуття покарання в місцях позбавлення волі за попереднім вироком, що в свою чергу негативно характеризує його під час відбуття покарання, тяжкість вчиненого ним злочину, за який відбуває покарання, суд першої інстанції дійшов до хибного та передчасного висновку, що засуджений на час звернення з клопотанням своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а відтак заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Апеляційний суд погоджується з думкою прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання є передчасним та необґрунтованим. ОСОБА_9 за час відбуття покарання не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Надання захисником гарантійного листа командира військової частини та інших документів щодо можливих реєстрації та постійного місця проживання засудженого у разі його умовно-дострокового звільнення, та зазначення, що вказані документи додатково свідчать про обґрунтованість такого звільнення засудженого, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ст.81 КК України чітко передбачені підстави для застосування умовно дострокового звільнення. Вказані стороною захисту доводи та обставини не є такими підставами, а стосуються подальшого виконання рішення суду у разі задоволення клопотання захисника.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2022 року про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 01.02.2006р. відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: