ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/1483/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та обвинуваченого належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Валках справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01 09 2022 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою до 30 10 2022 року (а.с. 13).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Зазначає, що вказана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною з огляду на неповноту встановлення всіх обставин справи та постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Такі вимоги мотивував тим, що прокурором не було надано у клопотанні про продовження строку дії застосованого щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переконливих та належних доказів щодо існування ризиків, встановлених ст.177 КПК України.

В першу чергу наголошує на незаконності оскаржуваної ухвали, оскільки обвинуваченому не було забезпечено право на справедливий судовий розгляд (а.с.1-2).

В свою чергу посилається на те, що судом не було розглянуто жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів відносно підзахисного.
Крім того, захисник вказує, що його підзахисний зобов`язується дотримуватися гарної процесуальної поведінки та ухилятися від суду не має наміру, оскільки повністю упевнений у своїй невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.
Прокурор до початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи без нього, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги захисника без задоволення.
Обвинувачений та потерпілі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 395 КПК України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом семи днів з дня їх проголошення.

Частиною 1 статті 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що захисник ОСОБА_7 , отримав копію оскаржуваної ухвали лише 16 09 2022 року, про що свідчить відповідна розписка в матеріалах справи (а.с.14).

На підставі викладеного, у зв`язку з відсутністю можливості у захисника ОСОБА_7 своєчасної реалізації права на оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 01 09 2022 року, колегія суддів приходить до висновку про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.
Оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , передбачений ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких корисливих злочинів, максимальна міра покарання якого передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тяжкість покарання, що може бути призначено ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, в сукупності з іншими встановленими даними, обставини, за яких він був вчинений, його суспільна небезпечність, наслідки злочину, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані обставини також виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, який це заперечує, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і конкретних потерпілих, а також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
На думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявний значний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину, спрямованого проти власності потерпілих з посяганням на здоров`я.

Посилання захисника на постановлення ухвали з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону з тих підстав, що вона була прийнята без забезпечення обвинуваченому перекладача, - колегією суддів не приймаються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, перекладач ОСОБА_9 , була присутня в судовому засіданні 01 09 2022 року в якості перекладача, що повністю реалізувало право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд (а.с.12).

Що стосується посилання апелянта на незаконність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу через відсутність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Одним із доводів апеляційної скарги захисника, а також доповнень до апеляційної скарги є те, що обвинувачений немає намір переховуватись, одружений, має міцні соціальні зв`язки, навчається, характеризується виключно позитивно, є порядною людиною.

Наявність вищевказаної характеристики, на думку колегії суддів не є обов`язковою та безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 ніж тримання під вартою.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи захисника обвинуваченого, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інших доводів, які б спростовували необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, та вказували на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апелянтом не наведено.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на наведене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, за доводами, викладеними апелянтом, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Поновити апелянту строк на оскарження ухвали суду першої інстанції як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01 09 2022 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4