Номер провадження: 11-кп/813/418/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000767 від 10.06.2021 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась м. Одеси, громадянки України, українки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась м. Одеси, громадянки України, українки, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000767 від 10.06.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прокурор зазначив в обвинувальному акті відомості про інших осіб, які можливо ідентифікувати та які, відповідно до формулювання обвинувачення діяли спільно з останніми у створеній злочинній організації та щодо яких обвинувальний акт не містить зазначення чи повідомлено цим особам про підозру та чи наявний щодо цих осіб обвинувальний вирок, що є неприпустимим та суперечить принципу презумпції невинуватості.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор стверджує, що обвинувальний акт у кримінальному проваджені відповідає вимогам ст.291 КПК та містить чітке формулювання обвинувачення, зазначене на ст.6-16 обвинувального акта.

В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачені та захисники не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. При цьому, від захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 надійшла заява, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу прокурора за його відсутності.

Виходячи з наведеного, а також з огляду на введений 24.02.2022 року воєнний стан на всій території України, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 ; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.

Разом з цим, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувальний акт містить посилання на анкетні данні інших учасників злочинної організації. Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, не відповідають вимогам п.5) ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому безпідставно зазначені відомості стосовно інших осіб, які за версією сторони обвинувачення діяли спільно з обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Водночас, із дослідженого у судовому засіданні обвинувального акту не вбачається, чи повідомлено про підозру іншим особам, прізвища яких зазначені у формулюванні обвинувачення, як співучасників злочинної організації, а також чи наявний щодо вказаних осіб обвинувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування. При цьому, хоча пункт 5 частини 2 статті 291 КПК і не містить вимог, яким саме чином в обвинувальному акті слід наводити відомості стосовно інших співучасників при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та при формулюванні обвинувачення, проте такі відомості мають бути зазначені з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначеними в мотивувальній частині оскарженої ухвали, що чинний КПК України, зокрема ст.ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону в таких судових рішеннях ЄСПЛ як «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Водночас, в інших рішеннях ЄСПЛ зазначено, що попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що встановлені стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, прізвища яких зазначені в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно цих осіб.

Більш того, в судовому засіданні прокурором не долучено жодних доказів того, що відносно інших членів організованої групи, зазначених у обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є будь-яке рішення (вирок, яким була затверджена угода про визнання винуватості, або вирок, або ухвала), яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, набрало законної сили.

На переконання апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншою, крім обвинуваченого, особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непреюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, з огляду на що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена відповідно до вимог діючого КПК та є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000767 від 10.06.2021 року повернутий прокурору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4