Справа №760/2487/22 1-кп/760/1923/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000208 від 27.01.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Києві, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженою 30.12.2021 вироком Солом`янського районного суду міста Києва за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, повторно вчинила новий умисний корисливий злочин, спрямований на заволодіння чужим майном задля власного збагачення.

Так, 27.01.2022 р. приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», розташованому за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 29 вирішила повторно таємно викрасти чуже майно.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину наблизилася до вітрини-стелажу, де знаходилися продовольчі товари, а саме: продукти харчування та алкогольні напої.

Впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 своєю правою рукою взяла із вітрин-стелажів наступні продукти: горілка «Хлібний дар Класична», 0,7 л., вартістю 125 грн. 24 коп. без ПДВ, в кількості 1 штука; масло солодко вершкове «Яготинське експ.», 180 г., вартістю 56 грн. 49 коп. без ПДВ, в кількості 4 штуки; соски м`ясовита люкс в/с, 0,964 кг., вартістю 123 грн. без ПДВ; мандарин, 1,06 кг., 46 грн., 50 коп. без ПДВ; крекер «Рошен Хрустик», вартістю 14 грн. 89 коп. без ПДВ, в кількості 1 шт., морозиво «Твікс батончик», вартістю 24 грн., 59 коп. без ПДВ, в кількості 1 штука; морозиво «Баутні батончик» , вартістю 24 грн., 59 коп. без ПДВ, в кількості 1 штука; соус «Торчин барбекю пастеризований», вартістю 20 грн., 99 коп. без ПДВ, в кількості 1 штука; шампунь «Снос кератин для ломких волос», вартістю 99 грн. без ПДВ, в кількості 1 штука; пиво «Світле», 0,9 л., вартістю 45 грн., 99 коп., без ПДВ, в кількості 1 штука; горілка «Хортиця Класична», 0,5 л, вартістю 89 грн. 44 коп., без ПДВ, в кількості 1 штука; морозиво «Рудь», 500 г., вартістю 75 грн. 99 коп. без ПДВ, в кількості 1 штука; лимон, 0,378 кг., вартістю 12 грн. 44 коп. без ПДВ, у кількості 1 штука; «Добавка к пивце копченое куриное филе», 0,040 кг., вартістю 9 грн., 90 коп. без ПДВ; «Добавка к пивце грибы»,0,040 кг., вартістю 3 грн. 90 коп. без ПДВ; і піца «Чотири сира власного виробництва», 0,500 г., вартістю 99 грн. 90 коп. без ПДВ; «Добавка к пицце Помидор», 0,040 кг., вартістю 3 грн. 90 коп. без ПДВ;

вода «Моршинська с/газ», 1,5 л., вартістю 13 грн. 99 коп. без ПДВ. у кількості 1 штука; напій «Кока кола», 2 л., вартістю 24 грн. 90 коп. без ПДВ, у кількості 1 штука; пакет подарунковий, вартістю 33 грн. 99 коп. без ПДВ, у кількості 1 штука; серветки, вартістю 12 грн. 99 коп. без ПДВ, у кількості 1 штука

оселедець, 0298 кг., вартістю 99 грн. 90 коп. без ПДВ, з метою їх подальшого викрадення та поклала їх до продовольчого кошика, який взяла на вході до вказаного магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , впевнившись, що за її діями ніхто це спостерігає, перебуваючи в торговому залі магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», розташованому за адресою: м. Київ, бульв. В. Гавела, 29, 27.01.2022 року близько о 17 годині 20 хвилин, діючи умисно, тримаючи при собі в корзині, вищеописані продукти харчування, загальною вартістю 984 Гривень 54 копійок без ПДВ (1181 гривень 45 копійок з ПДВ), належні ТОВ «ФОРА», попрямувала до виходу з магазину, минувши лінію кас магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар та покинула приміщення магазину, чим розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої, яка, будучи допитаною в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, надала показання, підтвердила обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаялася у вчиненому. Вартість майна не оспорює.

Так, указала, що дійсно за наведеного у вироку алгоритму викрала товари з магазину. Додатково зазначила, що викрала продукти, бо хотіла їсти. На запитання суду, щодо викраденої горілки, відповіла, що її вітчим та мати часто випивають, та вони її змусили взяти продукти та горілку. Крадіжку чинила сама добровільно, розуміє, що могла не красти на прохання родичів.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального проступку, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд уважає установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів, окреслених ОП ККС ВС у справі № 420/1667/18 (постанова від 25.11.2019) та ККС ВС у справі № 335/6360/15-к (постанова від 16.01.2020).

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Як зазначено у примітці до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191, повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, з врахуванням ознаки повторності, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, і її дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Як убачається з обвинувального акта, у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, вказано її щире каяття у вчиненому правопорушенні. Проте, на думку суду, така обставина носить лише формальний характер.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к, від 19 липня 2018 року у справі № 134/890/17).

Однак, на думку суду, з поведінки обвинуваченої не вбачається дійсного, відвертого каяття. В судовому засіданні остання зазначає, що вона кається, однак таке каяття носить механічний, вимушений характер та зазначається, на думку суду, лише для можливості мінімізувати покарання. Відшкодувати збитки обвинувачена не намагалася, оскільки викрадені речі були повернуті потерпілому виключно завдяки діям правоохоронних органів. Жодних доказів бажання виправити наслідки вчиненого обвинувачена не надала та такого, з її поведінки, не убачається.

Також, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинувачена за місцем проживання характеризується посередньо, проживає з матір`ю, вітчимом, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, не працює, притягувалася до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховується й те, що обвинувачена за короткий час двічі вчинила злочини.

Так, ОСОБА_4 вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року, за вчинення аналогічних дій, засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин.

Як пояснила в судовому засіданні сама обвинувачена, вона вказане покарання не відбула, оскільки дійсно не з`являлася до пробації, бо не думала, що це буде серйозно для неї.

З довідки філії ДУ Центр пробації Солом`янського відділу від 01.06.2022 року убачається, що покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року у виді громадських робіт строком 100 годин обвинувачена не відбула повністю.

Крім того, у цій справі суд враховує й поведінку останньої, яка неодноразово не з`являлася у судові засідання, причини своїх неявок не повідомляла, хоча достеменно знала, що справа знаходиться на розгляді в суді. Примусові приводи не виконувалися, через відсутність останньої за місцем проживання.

Загалом, ОСОБА_4 байдуже ставиться до своєї долі, легковажно розраховує на те, що після вчинення злочинів буде відсутнє покарання.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити їй покарання у виді арешту, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому. суд враховує, що обвинувачена байдуже ставлення до своїх обіцянок, до того, що суд неодноразово надавав їй шанс, який остання не використовує для зміни свого життя, що свідчить про те, що призначення покарання у мінімальних межах статті для обвинуваченої є недієвим, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання ближче до максимальної межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, судом встановлено, що вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин.

Станом на день постановлення вироку покарання у виді громадських робіт не відбуте повністю.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п.п. «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Враховуючи те, що обвинувачена до повного відбування покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року, вчинила новий злочин, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, слід повністю приєднати невідбуте покарання у виді громадських робіт та, із урахуванням положень п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді арешту строком 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 30.12.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді арешту строком 4 місяці 12 днів.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання.

Речові докази по справі, які передані на відповідальне зберігання вважати власністю потерпілого.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1