Справа № 541/2052/22
№ провадження 1-кп/541/215/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000523 від 04.08.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, без постійного місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 08.07.1993 року Миргородським міжрайонним окружним судом Полтавської області за ст.ст. 140 ч. 2, 141 ч. 2, 42 КК України до покарання у виді 4-х років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 15.09.1993 року вирок змінений Полтавським обласним судом визначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі;

2) 10.08.1995 року Миргородським районним судом за ст.ст. 81 ч.4, 89 ч. 1, 42 КК України до 5 років позбавлення волі;

3) 27.03.2000 Октябрським районним судом м. Полтава за ст. 105 КК України до 1 року позбавлення волі;

4) 27.11.2000 року Миргородським міським судом Полтавської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі;

5) 31.03.2003 Миргородським районним судом Полтавської області за ст. 187 ч. 1 КК України до 4-х років позбавлення волі;

6) 28.11.2014 року Миргородським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі;

7) 19.01.2017 року Миргородським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України до 3-х років позбавлення волі;

8) 19.01.2017 року Апеляційним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3, 71 КК України до покарання у виді 3-х років 1-го місяця позбавлення волі; 13.03.2019 звільнений по відбуттю строку покарання;

9)17.12.2019 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді 1-го року позбавлення волі,

10) 18.05.2020 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання 1 рік позбавлення волі, звільнений 27.08.2020 року з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» по відбуттю строку покарання;

11) 12.05.2021 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

12) 17.12.2021 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

13) 20.01.2022 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки.

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 24 червня 2022 року , близько 09 год. 00 хв., повторно, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості на території лікувально-оздоровчого комплексу «Миргород Курорт», що знаходиться по вул. Гоголя, 112 в м. Миргород, Полтавської області, де на лавочці спільно розпивав алкогольні напої із ОСОБА_8 , який мав при собі власний мобільний телефон марки «TECNO», модель «T301».

В подальшому, ОСОБА_5 помітивши, що ОСОБА_8 заснув, а його мобільний телефон впав на землю біля лавочки, під дією раптово виниклого умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що власник майна та інші сторонні особи за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, повторно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, що введений у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у подальшому Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, підібрав з землі та викрав мобільний телефон марки «TECNO», моделі «T301», вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-22/11294- ТВ від 23.08.2022 становить 406 грн. 00 коп.

Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим довів свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 406 грн. 00 коп.

Своїми умисними та протиправними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину визнав, суду пояснив, що 24.06. 2022 року , перебував на території комплексу «Миргород Курорт», де на лавочці спільно розпивав алкогольні напої із ОСОБА_8 , який мав при собі мобільний телефон. ОСОБА_8 заснув на лавочці, у нього випав мобільній телефон, який він забрав з землі, поїхав до знайомого та продав йому викрадений телефон за 100 грн. У скоєному розкаюється, просив суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, просив обвинуваченого суворо не карати.

Крім повного визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, факт вчинення злочинних дій та вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю і об`єктивно підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та представленими стороною обвинувачення доказами дослідженими в судовому засіданні:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.08.2022;

-заявою ОСОБА_9 про добровільну видачу телефону від 05.08.2022;

-протоколом огляду телефону марки «TECNO», моделі «T301» від 05.08.2022 з фототаблицями;

- постановою слідчого від 05.08.2022 про визнання, приєднання та зберігання речових доказів;

- висновком експерта №СЕ-19/117-22/11294-ТВ від 23.08.2022;

-розпискою ОСОБА_10 про отримання викраденого мобільного телефону від 09.08.2022 ;

- довідкою про витрати на проведення експертизи.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України доведена і його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння, приймає до уваги особу винного, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які згідно п.1 та п. 5 ч.1ст. 66 КК України пом`якшують покарання винного є щире каяття, що виразилось в усвідомленні обвинуваченим негативності скоєного діяння та своєї вини, бажанні виправитись, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання винного, згідно п. 1. ч.1 ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, скоєння злочину в період іспитового строку.

При обранні міри покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв умисний тяжкий злочин, раніше був судимий, скоїв злочин в період іспитового строку. На обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

З урахуванням вказаних обставин, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Тому суд дійшов висновку , що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009, відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Наведений висновок суду також співпадає з висновком Верховного Суду, що викладений у його постанові від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17, згідно якому у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 20.01.2022 року у вигляді одного місяця позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти ) років 1 місяця.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 призначається покарання у виді позбавлення волі реально, суд вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взяти під варту із зали судового засідання, оскільки тяжкість скоєного та поведінка обвинуваченого свідчать про наявність передбачених ст. 177 КПК України обґрунтованих ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від відбування покарання та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з того, що по справі були понесені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 755 грн. 12 коп., то відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.

Цивільний позов не заявлявся, шкода відшкодована під час досудового розслідування шляхом повернення викраденого майна.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяця.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту взяття ОСОБА_5 під варту, тобто з 27 вересня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Речові докази по кримінальному провадженню- мобільний телефон марки «TECNO, модель «T301», який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 залишити у власності останнього.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд через Миргородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1