17.05.2022
Справа № 331/1975/21
Провадження № 1-кп/331/152/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» травня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в режимі відеоконференції із ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000130 від 03.03.2021 року відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому останнім порушуються питання про повернення йому майна, на яке в ході досудового розслідування слідчим суддею накладений арешт, про подання судом заяви до органу поліції на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та про подання судом заяви до ДБР на прокурора ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим при зверненні до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого в ході обшуку та його затримання, порушені строки звернення, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, а слідчим суддею порушені строки для прийняття рішення за результатам розгляду вказаного клопотання, передбачені ч. 6 ст. 171 КПК України. З огляду на викладене, вважає, що все майно, яке було вилученого у нього в ході проведення обшуку, повинно бути негайно йому повернуто.

Разом з тим у вказаному клопотанні обвинуваченим зазначено, що потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні, будучи приведеною до присяги, обмовила його, а потерпіла ОСОБА_7 незаконно, на його думку, отримала на відповідальне зберігання ковбасу «Лікарську», оскільки документами, долученим до кримінального провадження, не підтверджується то факт, що ковбаса, яка була виявлена в ході обшуку його квартири, це та сама ковбаса, яка була викрадена в магазині. Тому, на його думку, вбачається факт змови між потерпілими та прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали вказане клопотання за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням, просили його задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що законність підстав для накладення арешту на майно обвинуваченого слідчим суддею була предметом розгляду суду апеляційної інстанції, а вимоги обвинуваченого стосовно звернення судом до правоохоронних органів та ДБР на дії потерпілих та прокурора не передбачені діючим КПК України.
Заслухавши дане клопотання, з`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.

Стосовно доводів обвинуваченого, щодо незаконного, на його думку, накладення арешту на майно, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 року (провадження № 1-кс/331/491/2021) накладено арешт на майно, вилучене 03.03.2021 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: кросівки чоловічі чорного кольору з сірими вставками; шість металевих предметів, ззовні схожих на ножі; предмет чорного кольору, ззовні схожий на викрутку; штани темно-синього кольору; білий полімерний пакет з надписом «АТБ» (т. 1, а.п. 127-129).
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 року (провадження № 1-кс/331/490/2021) накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення особистого обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , а саме на: куртку темно-синього кольору; штани світло-синього кольору; мобільний телефон у корпусі чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою «Київстар»; грошові кошти в сумі 1251 гривня, купюрами номіналом по 200 гривень, серії: ВЖ19357, ЧФ 5576610, ЕМ 1762164, ГБ 1024400, номіналом по 100 гривень, серії: СГ 1563525, УХ 0400400, УЦ 3953697, номіналом по 50 гривень, серії СЙ 5510785, СТ 8028775, ФІ 2167567 та номіналом 1 гривня серії ПА 9571506 (т. 1, а.п. 149-152).
Законність та обґрунтованість вищевказаних рішень слідчого судді була перевірена судом апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_4 і ухвалами колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного від 02.02.2022 року (провадження: № 11-сс/807/98/22, № 11-сс/807/99/22) його апеляційні скарги залишені без задоволення, а ухвали слідчого судді від 15.03.2021 року про арешт майна залишені без змін (т. 2, а.п. 108-115).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, що було дотримано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається матеріалів кримінального провадження, в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та в ході затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , вилучено кросівки чоловічі чорного кольору з сірими вставками; шість металевих предметів, ззовні схожих на ножі; предмет чорного кольору, ззовні схожий на викрутку; штани темно-синього кольору; білий полімерний пакет з надписом «АТБ», куртку темно-синього кольору; штани світло-синього кольору; мобільний телефон у корпусі чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою «Київстар»; грошові кошти в сумі 1251 гривня, купюрами номіналом по 200 гривень, серії: ВЖ19357, ЧФ 5576610, ЕМ 1762164, ГБ 1024400, номіналом по 100 гривень, серії: СГ 1563525, УХ 0400400, УЦ 3953697, номіналом по 50 гривень, серії СЙ 5510785, СТ 8028775, ФІ 2167567 та номіналом 1 гривня серії ПА 9571506.
Вказані речі та грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу.

Крім того, аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, суд приходить до висновку, що зазначені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки, між іншим, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, санкція якогопередбачає можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, тому накладення арешту на майно обвинуваченого забезпечує можливу конфіскацію майна.
Що стосується доводів обвинуваченого на недотримання слідчим строків для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна та пропуском слідчим суддею строків його розгляду, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування арешту майна в цілому.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК Українислідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Що стосується вимог обвинуваченого про подання судом заяв до органу поліції та до ДБР на потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_3 , то суд вважає їх взагалі безпідставними та необґрунтованими, оскільки діючим КПК України не передбачений обов`язок суду звертатись до компетентних органів із завами про вчинення кримінального правопорушення за клопотанням сторін кримінального провадження.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 26, 170, 174, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення йому майна, на яке в ході досудового розслідування слідчим суддею накладений арешт, про подання судом заяви до органу поліції на потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та про подання судом заяви до ДБР на прокурора ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1