Справа № 489/5944/20
Провадження № 1-кп/489/393/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

13 липня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002653 від 01.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно), захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 16.07.2022, на 60 діб. Клопотання обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідка вчинення кримінального правопорушення, які існували при застосуванні запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, він не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, також знає свідка ОСОБА_6 , який був очевидцем вчинення кримінального правопорушення та який не допитаний судом та може впливати на нього. Крім того, менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор підтримав клопотання та просив продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб із вказаних у клопотанні підстав.

Обвинувачений заперечив проти клопотання прокурора, вважаючи його безпідставним.

Захисник заперечував проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вказані прокурором ризики не підтверджені жодним чином, а тому вважав можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання його родичів в місті Миколаєві.

Вислухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження відносно обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, дані про його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідка.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованої підозри.

Суд вважає, що на даний час продовжує існувати ризик ухилення обвинуваченого від суду через тяжкість обвинувачення, відсутність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходів, а також міцних соціальних зв`язків. Також суд враховує, що обвинувачений не має постійного місця проживання на території міста Миколаєва, а зареєстроване місце проживання обвинуваченого в місті Снігурівка Миколаївської області на даний час перебуває під тимчасовою окупацією збройних сил російської федерації, яка веде війну проти України.

Також судом встановлена наявність ризику незаконного впливу на свідка у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , з яким обвинувачений особисто знайомий, був обізнаний про місце його проживання, а тому може незаконно впливати на нього з метою зміни ним показань, оскільки вказаний свідок не був допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора твердження захисника про те, обвинувачений не може впливати на свідка ОСОБА_6 , оскільки останній не має постійного місця проживання, оскільки вказані доводи не підтверджуються будь-якими доказами, оскільки в матеріалах судового провадження відсутні відомості про місце проживання вказаного свідка та дані, що його характеризують.

Крім того, суду не надано доказів того, що на території міста Миколаєва дійсно проживають близькі родичі обвинуваченого, які з урахуванням воєнного стану могли залишити територію міста Миколаєва, а також, що вказані особи не заперечують проти того, щоб обвинувачений проживав за їхнім місцем проживання. Вказане, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідка, які, на переконання суду продовжують існувати на даний час, є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати суду на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 196-197, 309, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 10.09.2022 включно.

Копію ухвали вручити прокурору, направити обвинуваченому, захиснику та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Головуючий суддя ОСОБА_1