Справа № 446/836/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2022 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка-Бузька Львівської області матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000285 від 03 липня 2022 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого комплектувальником на ТОВ «Спринтет Центр», має на утиманні п"ятеро неповнолітніх дітей, раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286; ч.1 ст. 135 Кримінального кодексу України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
законного представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
02 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Зеленій в с. Верени Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку виїзду на автодорогу сполучення «Батятичі-Туринка», порушуючи вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, яким вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків та вимоги пункту 2.3б, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 2.9, яким передбачено, що водієві забороняється: а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та пункту 11.3, яким передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом рухався по середині дороги та не надав переваги зустрічному мотоциклу «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав згідно з висновком судово-медичної експертизи № 679 від 17.08.2018 тілесне ушкодження у виді відкритого перелому середньої третини кісток правої гомілки, яке утворилося від дії тупого твердого предмета (предметів), могли виникнути від удару виступаючими частинами кузова автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди 02 липня 2018 року та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.
Крім того, в цей же день, 02 липня 2018 року близько 13 год. 40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Зеленій в с. Верени Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку виїзду на автодорогу сполучення «Батятичі-Туринка», в порушення вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з зустрічним мотоциклом «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан. Так, після вчинення зіткнення з зустрічним мотоциклом «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , водій ОСОБА_3 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що мотоцикліст ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, через що перебуває в небезпечному для житті стані, позбавлений реальної можливості до самозбереження, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не звернувся за допомогою до присутніх осіб і не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість не зробити, легковажно розраховуючи на те, що можлива допомога буде надана іншими особами, натомість не залишившись на місці ДТП, автомобілем самовільно покинув місце пригоди, чим залишив потерпілого в небезпечній ситуації, в яку сам його і поставив.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3
- за першим епізодом за ч. 2 ст. 286 КК України, як умисні дії, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження;
- за другим епізодом за ч.1 ст. 135 КК України, тобто завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та інший безпорадний стан, при цьому маючи змогу надати їй допомогу, оскільки він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював, щиро розкаявся, зазначив, що матеріальну і моральну шкоду потерпілому не відшкодовував. Цивільний позов визнав.
Оскільки обвинувачений визнав свою провину, сумнівів в добровільності його позиції немає, фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд, з врахуванням думки учасників судового розгляду визнав відповідно до ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів у справі.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями,що містяться у Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких при призначенні покарання, суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Разом з тим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умов, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 в силу ст. 66 КК України є її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 в силу ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Згідно п. 21 вищевказаної Постанови у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи те що ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, потерпілий не наполягав на реальній мірі покарання щодо обвинуваченого, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, має на утиманні п"ятеро неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобом 2 (два) роки; за ч.1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності. Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, що передбачене ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.
На підставі ст. 76 КК України в зв`язку із звільненням від відбуття покарання ОСОБА_3 з випробуванням, суд покладає на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До початку судового розгляду по суті до обвинуваченого ОСОБА_3 законним представником потерпілого ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди.
Щодо цивільного позову, заявленого представником потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 то суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
У зв`язку з викладеним, цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, заявлений представником потерпілого на суму 92000 (дев`яносто дві тисячі) грн. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), оскільки саме такий розмір шкоди спричиненої злочином було підтверджено копією угоди про надання правової допомоги від 11.12.2018 року, актом виконаних робіт на загальну суму 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень). Представником потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 не надано суду доказів, що підтверджують спричинення йому більшої матеріальної шкоди.
Вирішуючи питання про цивільний позов у частині заподіяної моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, заявлений представником потерпілого на суму 50000 (п`ятдесят тисяч гривень) - суд виходить з того, що кримінальним правопорушенням обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, моральних переживаннях, необхідністю звертатися за наданням психологічної допомоги. Дані позовні вимоги належить задовольнити частково, враховуючи зокрема той факт, що законним представником потерпілого не надано суду належних доказів про погіршення стану психологічного здоров`я потерпілого. Тому заявлений представником потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнення з ОСОБА_3 заподіяної потерпілому моральної шкоди в розмірі 40000 грн.(сорок тисяч гривень нуль копійок).
Визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі на висновок суду не впливають.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Також суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави, а саме:
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 1/938 від 20.09.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 1/939 від 21.09.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» № 1/937 від 21.09.2018 в сумі 2145 грн. 00 коп. (дві тисячі сто сорок п`ять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/699 від 11.07.2019 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/933 від 27.08.2019 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 15/2/218 від 20.03.2020 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/1429 від 14.11.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок), а всього на загальну суму 11145 грн. 30 коп. (одинадцять тисяч сто сорок п`ять гривень нуль копійок).
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України призначити йому покарання:
-за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки;
-за ч.1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, звільнивши на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України в зв`язку із звільненням від відбуття покарання ОСОБА_3 з випробуванням, суд покладає на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок) заподіяної кримінальними правопорушеннями майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 40000 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) заподіяної кримінальними правопорушеннями моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави, а саме:
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 1/938 від 20.09.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № 1/939 від 21.09.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» № 1/937 від 21.09.2018 в сумі 2145 грн. 00 коп. (дві тисячі сто сорок п`ять гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/699 від 11.07.2019 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/933 від 27.08.2019 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 15/2/218 від 20.03.2020 в сумі 1570 грн. 00 коп. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень нуль копійок);
вартість проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 1/1429 від 14.11.2018 в сумі 1430 грн. 00 коп. (одну тисячу чотириста тридцять гривень нуль копійок), а всього на загальну суму 11145 грн. 30 коп. (одинадцять тисяч сто сорок п`ять гривень нуль копійок).
Речові докази:
автомобіль «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_3 - повернути власнику;
мотоцикл «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 - повернути власнику.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя: ОСОБА_1