23.02.2022 Справа № 756/2376/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2376/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0003227 від 21.05.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 3652 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,
в с т а н о в и в:
21.02.2022 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0003227 від 21.05.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 3652 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно про накладення арешту на майно.
Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що група осіб у невстановлений час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, зі змісту клопотання вбачається, що 25.05.2018 було зареєстровано кримінальне провадження №0004110 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення ОСОБА_4 , в якому на даний час досудове розслідування триває.
У клопотанні прокурор посилається на те, що 08.11.2019 приватний нотаріус ОСОБА_5 вніс в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу від 19.05.2009, посвідчений нотаріусом другої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_4 продав вказану квартиру ОСОБА_7 . Однак, як встановлено досудовим розслідуванням, вказаний договір приватним нотаріусом ОСОБА_6 не посвідчувався. Крім того, до створення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до 01.01.2013, право власності реєструвалося в «Київському міському бюро технічної інвентаризації», однак на підставі вказаного договору право власності на об`єкт не реєструвалось.
Прокурор у клопотанні зазначає, що зареєстрований договір ніби-то було посвідчено 19.05.2009, однак ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до свого зникнення, тобто до 01.06.2017. Таким чином сторона обвинувачення вважає, що договір купівлі-продажу від 19.05.2009, посвідчений нотаріусом другої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , являється підробленим, а ОСОБА_7 , який ніби став власником квартири являється підставною особою.
Зі змісту клопотання вбачається, що 02.07.2021 з метою заплутування правоохоронних органів та створення добросовісного набувача, вказану квартиру було перереєстровано на другу особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході досудового розслідування було допитано сусідів за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повідомили, що за вказаною адресою ніхто не проживає.
Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи вимоги клопотання, прокурор зазначає, що з огляду на те, що квартира АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1 ), є доказом кримінального правопорушення, так як нею незаконно заволоділи та вона являється предметом вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, так як в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що особи які незаконно заволоділи об`єктом, з метою уникнення від кримінальної відповідальності можуть: приховувати, пошкодити, псувати, знищити, використовувати, перетворити, передати, відчужити речовий доказ.
З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, та з метою забезпечення арешту майна, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна, оскільки наявні ризики відчуження на користь третіх осіб нерухомого та рухомого майна.
Разом з тим, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, розгляд вказаного клопотання без виклику сторони захисту жодним чином не буде порушувати права підозрюваного чи інших осіб.
В судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_11 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003227 від 21.05.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 3652 КК України.
21.02.2022 постановою слідчого у кримінальному провадженні начальника відділення СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Майнові права захищаються в Україні як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на арешті якої наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.
Втручання держави в право ОСОБА_8 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.
За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження в цій частині.
При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні №0003227 від 21.05.2020, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Заборонити відчуження, користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1