Справа № 517/193/22
Провадження № 1-кп/517/20/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засідання у приміщенні суду обвинувальний акт з угодами про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пасицели Ананьївського району Одеської області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з угодами про визнання винуватості від 20 квітня 2022 року, укладеними між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідно, за участі захисника ОСОБА_6 у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, відомості про яке внесено 07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132.

Частиною 1 ст. 314 КПК України визначено безальтернативні дії суду при надходженні обвинувального акту до суду, а саме призначення підготовчого судового засідання з викликом учасників судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Враховуючи сукупність вказаних норм, судом призначено підготовче судове засідання у справі з викликом учасників судового провадження в ході якого суд мав розглянути питання щодо укладених угод про визнання винуватості, що надійшли на розгляд суду.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 20.04.2022, укладену між ним і прокурором та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором від 20.04.2022.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 просив затвердити угоди про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання, оскільки угоди відповідають вимогам закону.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що підстав для уточнення укладених угод або внесення відповідних змін до їх змісту немає, просив суд затвердити угоди про визнання винуватості від 20.04.2022 та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку прокурора, захисника, думку обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угод про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду, розгляд якої проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Зі змісту ч.1 ст. 472 КПК України вбачається, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Зазначеною угодою про визнання винуватості визначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 332 КК України за кваліфікуючою ознакою за попередньої змовою групою осіб.

Відповідно до умов угод, підозрювані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час досудового слідства повністю визнали свою вину у скоєнні кримінального правопорушення і зобов`язалися беззастережно визнати свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 332 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Що стосується інтересів суспільства, слід вказати, що суспільний інтерес - це інтерес суспільства або усередненого (репрезентативного) представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Термін має широке поширення в контексті протиставлення громадських і особистих інтересів. При цьому передбачається, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих громадян. Держава є тим органом, який функціонує в суспільстві для формулювання і захисту громадських інтересів.

Так, в зазначених угодах про визнання винуватості прокурор зазначає наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження.

Разом з тим, слід звернути увагу, на те, що, оскільки угоди про визнання винуватості укладені у провадженні щодо тяжкого злочину, в угоді відсутнє обґрунтування забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу підозрюваного, обвинуваченого.

У цьому випадку інтерес держави (суспільства) щодо призначення належного покарання винним може підпорядковуватися зацікавленості у підвищенні ефективності досудового розслідування. Тобто в обмін на узгоджену міру покарання обвинувачені мали би сприяти викриттю співучасників таких саме злочинів, повідомляти схему злочинної діяльності, тощо.

Угоди про визнання винуватості від 20.04.2022, окрім зобов`язання підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 беззастережно визнати свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні, не містить жодних зобов`язань щодо їх співпраці у викритті співучасника злочину, яким відповідно до пункту 2 угод є невстановлена в ході досудового розслідування особа на ім`я ОСОБА_7 . По даному факту питання про виділення матеріалів в окреме провадження та їх реєстрація в ЄРДР не вирішувалося.

Таким чином, угоди про визнання винуватості від 20 квітня 2022 року в такому випадку спрямовані винятково на задоволення приватного інтересу обвинувачених щодо пом`якшення покарання та на забезпечення затвердження їх судом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд має перевірити угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України призначаючи покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили замах на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, їм не може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк, який перевищуватиме дві третини максимального строку, передбаченого санкцією статті.

Встановлені в частині 3 ст.68 КК України вимоги закону стосовно обмеження максимуму покарання за незакінчений злочин мають імперативний характер і тому суд зобов`язаний їх дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин, незалежно від характеру і тяжкості вчиненого діяння, санкції статті, обставин конкретної справи і даних про особу винного.

Таким чином, умови угоди, а саме позиція сторін щодо «узгодженого покарання» у виді 5 років позбавлення волі суперечить вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.3 ст.68 КК України.

Вказане в сукупності є підставою для прийняття судом рішення про відмову в затверджені угод про визнання винуватості від 20.04.2022, укладеними між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідно, за участі захисника ОСОБА_6 .

Також, при прийняті рішення, суд враховує приписи ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно якої суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Вказане рішення про відмову в затверджені угоди з урахуванням того, що угоду про визнання винуватості досягнуто під час досудового розслідування, зумовлює рішення суду про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Щодо оскарження ухвали суду.

Так, ч. 3 ст. 314 КПК України визначено перелік можливих дій суду у підготовчому судовому засіданні. Згідно вказаного переліку суд має право прийняти одне з рішень, визначених окремими пунктами, а саме :

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Суд звертає увагу, що рішення щодо угоди (затвердження або відмова) виділено законодавцем в окремий пункт можливих дій суду, а рішення щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду в інший пункт, що регулює дії суду.

Відмова в затверджені угоди (п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п. 5 ч. 1 ст. 314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч. 3 ст. 314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу».

Таким чином, Законом чітко визначено, що суд відмовивши в затверджені угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

При цьому вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено право суду повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затверджені угоди.

Законодавцем передбачено вказані дії (відмова в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України) як сукупність двох дій, перша з яких безумовно породжує другу. Альтернативи у виді «можливості повернення» Законом не передбачено.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Серед вказаного переліку зазначено на інші ухвали у випадках, передбачених КПК України та ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 4 ст. 314 КПК України визначено, що ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Як вже зазначалось, суд неприймає рішення про повернення обвинувального акту (п.3 ч.3 ст.314 КПК України), а відмовляє в угоді та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України на підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Статтею 314 КПК України можливість оскарження ухвали суду з прийняттям рішення, передбаченого п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України не передбачено.

Таким чином, апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції за результатами підготовчого судового засідання про відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування законом не передбачено, що також підтверджується висновком Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 01.04.2021 у справі № 760/21355/20.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ст.ст. 376, 392, 474 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 20.04.2022 укладеної між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості, про яке внесені 07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132.

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 20.04.2022 укладеної між прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відомості, про яке внесені 07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угод повернути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, відомості про яке внесено 07 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: