ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1320/21

21 квітня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 від 21.04.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домантове, Золотоніського району, Черкаської області, громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)27.11.2015 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2)18.07.2016 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання у вигляді 4 місяців позбавлення волі за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2015, та остаточно призначено до відбування 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

3)11.10.2018 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 71 КК України частково приєднано покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2016, та остаточно призначено до відбування 5 років позбавлення волі;

4)23.06.2020 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.;

5)20.10.2021 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за частинами 2 та 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи особою засудженою 23.06.2020 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, 21.04.2021, перебуваючи по вул. 23 Вересня, м. Золотоноша, Черкаської області, всупереч встановленому законом порядку обігу наркотичних засобів: Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», з метою особистого вживання, незаконно придбав, знайшовши на території залізничної станції Золотоноша-2, що розташована у м. Золотоноша Черкаської області, картонну коробку із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, що згідно висновку експерта №СЕ-19/124-21/5535-НЗПРАП від 27.04.2021 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс, обіг якого заборонено та залишив собі для подальшому вживання. Маса особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 23.92 г., яку у подальшому без мети збуту, зберігав при собі, до моменту виявлення і вилучення працівниками Золотоніського РВП ГУ НП в Черкаській області 21.04.2021 близько 15.00 год.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України: незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням ст.ст. 50, 65 КК України, вважає можливим призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Остаточне покарання визначити за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 засуджений 20.10.2021 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за частинами 2 та 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не обирався.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за даним вироком та вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2021 за частинами 2 та 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 20.10.2021.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 653,80 грн.
Речові докази: канабіс, вагою 23,92 г., який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1