ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2539/22 Справа № 318/1232/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Свердловськ Луганської області, росіянина, громадянина України, має неповну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 28.11.2012 Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 28.11.2015 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 187; п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18 вересня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що встановлені судом обставини при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, беручи до уваги тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, продовження існування ризиків, які існували на момент обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану та тимчасову окупацію територій, де проживає обвинувачений та відсутність контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання.
Вважає, що ухвала суду є невмотивованою, необґрунтованою та винесеною з порушеннями КПК України. На його думку, судом було порушено його право на захист, остільки на окрему процесуальну дію йому було надано безоплатного адвоката, який не був ознайомлений в повній мірі з матеріалами кримінального провадження.
На його думку, ризики зазначені прокурором є недоведеними, та не містять доказів на їх підтвердження. Вважає, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, за спливом часу, втратили свою актуальність, остільки пройшло вже понад 4 років.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду, сторони кримінального провадження до зали суду не з`явились, клопотань про особисту участь не заявляли у зв`язку з чим та на підставі ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність сторін кримінального провадження.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Васильківського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження №0000831, в тому числі й стосовно ОСОБА_6 за ч.ч. 3, 4 ст. 187; п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, розгляд якого не завершений з об`єктивних причин.
В судовому засіданні 21 липня 2022 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й особливо тяжкого, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпілі у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив та знову обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі й особливо тяжких, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та актуальності цього ризику.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного місце мешкання мешкання та реєстрації на території, підконтрольній українській владі, не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти встановленим ризикам.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, щодо порушення права на захист, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки під час розгляду клопотання прокурора з метою захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 було залучено захисника на окрему процесуальну дію, який на момент розгляду справи судом був ознайомлений зі змістом клопотання прокурора. Той факт, що захисник не ознайомлений з матеріалами кримінального провадження не свідчить про неналежне виконання ним своїх процесуальних обов`язків під час проведення окремої процесуальної дії, оскільки вона обмежувалась вирішенням питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу, що, об`єктивно не потребує спеціальних знань, в тому числі й щодо повної обізнаності з кримінальним провадженням.
Аналогічно викладеному, апеляційний суд не погоджується з доводами обвинуваченого, що враховані слідчим суддею ризики перестали існувати у зв`язку з тривалим часом його утримання під вартою, оскільки як зазначалось вище, на момент розгляду клопотання прокурора вказані ризики є актуальними та не зменшились, з огляду на фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження.
Відтак, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4