У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.309 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.
13 грудня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_3 та заставодавцем ОСОБА_6 було подано клопотання про повернення заставодавцю ОСОБА_6 , заставу у розмірі 136 200,00 грн. (сто тридцять шість тисяч двісті грн.), встановлену на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.05.2021 року у зв`язку із закінченням дії строку запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтовано тим, що 31.05.2021 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду стосовно ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 136 200,00 грн.. На виконання вказаної ухвали заставодавець ОСОБА_6 на депозитний рахунок №000253 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області вніс вищевказану суму. Згідно ч.5 ст.194 КПК України ухвалою суду на ОСОБА_3 були покладені певні обов`язки, термін дії яких встановлено до 2-ох місяців, а в подальшому було продовжено до 5-ти місяців. Таким чином, строк дії даної ухвали закінчився у жовтні 2021 року, запобіжний захід припинив свою дію з 07.10.2021 року. З клопотанням до слідчого судді про подальше продовження дії ухвали ніхто не звертався. Запобіжний захід продовжено не було. За час дії відносно ОСОБА_3 вказаного запобіжного заходу питання про звернення застави в дохід держави не вирішувалось, клопотань від прокурора до слідчого судді не надходило, суд за власною ініціативою також не розглядав дане питання. Вважає, що грошові кошти заставодавця ОСОБА_6 в подальшому безпідставно знаходяться на депозитному рахунку Державної судової адміністрації України.

Крім цього, 19 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_3 було подано клопотання, згідно якого просив скасувати арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку, розміщену на території Ірлявської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер :10:016:0174 (реєстраційний номер майна: 101) площею 0,12 га.
Клопотання про скасування арешту майна обґрунтовано тим, що 22 жовтня 2021 року слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_7 розглянула клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000015 від 20.01.2021 року та наклала арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме, на земельну ділянку, розміщену на території Ірлявської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер :10:016:0174 (реєстраційний номер майна: 101) площею 0,12 га. Ухвалою судді на майно (земельну ділянку) ОСОБА_3 був накладений арешт. Клопотання прокурора було мотивоване тим, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за якою ОСОБА_3 повідомлено про підозру, передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому прокурор вважав за необхідне на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України, накласти арешт на вище описане майно (земельну ділянку) підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. 30.10.2021 року старшим слідчим п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_8 за погодженням з прокурором, було повідомлено ОСОБА_3 про зміну раніше повідомленої 07.05.2021 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, та повідомлено про нову підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні №0000015 від 20.01.2021 року. Санкції зазначених кримінальних правопорушень не передбачають конфіскації майна як виду покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання про повернення застави заставодавцю та про скасування арешту майна з підстав, наведених у ньому, просили вказані клопотання задовольнити.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про повернення застави заставодавцю заперечив, вказав, що на даному етапі ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, повернення застави може негативно відзначитися на розгляді даного кримінального провадження. Вирішення клопотання про скасування арешту майна залишив на розсуд суду, вказав, що діяння ОСОБА_3 були перекваліфіковані із ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.307 КК України та санкція ч.1 ст.307 КК України не передбачає конфіскацію майна.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, дослідивши клопотання та додані до них матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та заставодавця ОСОБА_6 про повернення застави.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2021 року справа №308/5827/21 (провадження 1-кс/308/2286/21) було задоволено клопотання сторони обвинувачення та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Встановлено строк дії ухвали до 28 липня 2021 включно. На підставі ч.3 ст.183, ч. 5 ст. 182 КПК України, визначено підозрюваному ОСОБА_3 заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 136200 грн. (сто тридцять шість тисяч двісті гривень). У разі внесення застави на ОСОБА_3 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні. Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 28 липня 2021 включно (а.с.37).
Згідно копії квитанції № від 04 червня 2021 року ОСОБА_6 на рахунок Державної казначейської служби України м.Київ, одержувач ТУ ДСА України в Закарпатській області, було внесено заставу за ОСОБА_3 згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/5827/21, 1-кс/308/2286/21 від 31.05.2021 року кримінальне провадження №0000015 у розмірі 136 200 (сто тридцять шість тисяч двісті) грн. 00 коп. (а.с.38).

Згідно ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Згідно з п. 7, 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу» від 11.01.2012 № 15 кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи:
заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку;
засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави;
копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Тобто, з моменту внесення застави, ОСОБА_3 є особою відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
За правилами визначеними статтею 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Аналіз положень ст. 182, 194, 196, 197, 199, 181, 203 КПК України в їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені в ч. 5 ст. 194 КПК України обмеження, діють певний, визначений ухвалою слідчого судді (суду) строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі застава, обмеженого строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.
Продовження запобіжного заходу у вигляді застави норми КПК України не вимагають.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.
Запобіжні заходи, у тому числі застава, застосовуються для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим певних обов`язків: як тих, що визначені ухвалою слідчого судді відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, так і тих, що передбачені безпосередньо пунктами 1, 3, 4 ч. 7 ст. 42 КПК України.
Визначені в ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки можуть бути застосовані додатково до обраного щодо підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, який не пов`язаний із триманням під вартою. Обов`язки підозрюваного, обвинуваченого передбачені в ч.7 ст.42 КПК України, покладаються на нього процесуальним законом і діють з часу набуття особою відповідного статусу, незалежно від застосування запобіжного заходу.
З викладеного слідує, що застава згідно ст.182 КПК України застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, - проте не лише визначених у ст.194 КПК України і покладених на нього ухвалою слідчого судді або суду, а і тих, які перелічені у ч.7 ст.42 КПК України.
У частині 7 ст.194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців. І в разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Отже, закінчення строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, що були покладені на підозрюваного відповідною ухвалою слідчого судді, не впливає на дію самого запобіжного заходу, та не є законною підставою для повернення суми застави заставодавцю, оскільки положення п.11 ст.182 КПК України підлягають застосуванню лише у випадку припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.
Встановлена відносно підозрюваного, обвинуваченого застава забезпечує його належну процесуальну поведінку, оскільки внесення застави передбачало не лише звільнення його з-під варти, а також виконання покладених на нього обов`язків протягом всього часу розгляду справи. Доцільність та подальша необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді застави, згідно зі статтями 182, 374 КПК України, має вирішуватись судом при винесенні остаточного судового рішення.
Таким чином, не продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України не тягне за собою припинення строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має обмежень щодо строку дії та дії до його скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.
Суду не надано даних щодо припинення вказаного запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 або обрання іншого запобіжного заходу, ніж застава.
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 136 200 (сто тридцять шість тисяч двісті) гривень свою дію не припинив, а відтак правові підстави для повернення сплаченої застави відсутні, у зв`язку із чим клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та заставодавця ОСОБА_6 про повернення застави задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Із змісту ч.1 ст.170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.1 ст. 174 КПК України).
Із доводів, викладених у клопотанні вбачається, що обвинувачений посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки йому було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, санкції яких не передбачають конфіскації майна як виду покарання.
Із долучених до клопотання про скасування арешту майна документів встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2021 року, справа №308/9514/21 (провадження 1-кс/308/3150/21) у рамках кримінального провадження №0000015 відомості про яке 20.01.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, задоволено клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Сегедій В.. Накладено арешт на майно, що перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , а саме, на земельну ділянку, розміщену на території Ірлявської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер :10:016:0174 (реєстраційний номер майна: 101) площею 0,12 га.
Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що 07.05.2021 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована на території Ірлявської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області (реєстраційний номер майна: 101) площею 0,12 га. Вказаний захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна застосовано слідчим суддею з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
30.10.2021 року ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 20.01.2021 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру. Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.307 КК України незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини та ч.1 ст.309 незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, з долученої до матеріалів клопотання копії ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 22.10.2021 року, справа №308/9514/21 (провадження 1-кс/308/3150/21), слідує, що арешт на майно накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).
Відповідно до ч.3ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони».
Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018 року).
На підставі наведеного, враховуючи, що ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження було повідомлено про зміну раніше повідомлено підозри та про нові підозру, до суду направлено обвинувальний акт, згідно якого дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, санкція яких не передбачає покарання я у виді конфіскації майна, суд приходить до висновку, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба та клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна слід задовольнити..
Керуючись ст. 2, 170-174, 182, 202, 203, 372Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та заставодавця ОСОБА_6 про повернення застави, - відмовити.
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,- задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2021 року, справа №308/9514/21 у кримінальному провадженні №0000015 відомості про яке 20.01.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: на майно, що перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , а саме, на земельну ділянку, розміщену на території Ірлявської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер :10:016:0174 (реєстраційний номер майна: 101) площею 0,12 га.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1