Справа № 199/2301/22
ВИРОК
іменем України

18.08.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження 0000125 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2022, відносно :

ОСОБА_3 , який народився у 1972 році вересня місяця 24 дня у місті Торецьк Донецької області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 2007 р.н., ОСОБА_5 2017 р.н., із вищою юридичною освітою, адвоката, зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 фактично проживаючого у будинку АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.263 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

Згідно обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000125 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2022 ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

У ОСОБА_3 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне поводження із вибуховими речовинами та бойовими припасами шляхом їх придбання та зберігання за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне поводження з боєприпасами та вибуховими речовинами, діючи умисно, ОСОБА_3 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 10 год. 05 хв. 24.03.2022, діючи умисно, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-XII (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), придбав невстановленим слідством шляхом у невстановленої особи бойові припаси - ручні гранати Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальними запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук та вибухові речовини: тротил масою 314,1 г та запал підривача гранати РПГ-40.

У подальшому, ОСОБА_3 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, доставив на адресу свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , придбані ним раніше вибухові речовини і бойові припаси та зберігав їх протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу, не маючи передбаченого законом дозволу.

При цьому ОСОБА_3 знав та усвідомлював, що означені предмети є вибуховими речовинами та бойовими припасами, а також що для їх придбання та зберігання необхідний спеціальний дозвіл.

Однак, під час проведення в період 10 год. 05 хв. - 14 год. 44 хв. 24.03.2022 обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено- ручні гранати Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальними запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук, які відносяться до категорії бойових припасів, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини-тротилу, масою 314,1 г та запал підривача гранати РПГ-40, який відноситься до категорії вибухових речовин.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне поводження з боєприпасами та вибуховими речовинами, діючи умисно, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 10 год. 05 хв. 24.03.2022, діючи умисно, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), придбав невстановленим слідством шляхом у невстановленої особи бойові припаси - ручні гранати Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальними запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук та вибухові речовини: тротил масою 314,1 г запал підривача гранати РПГ-40.

У подальшому, ОСОБА_3 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, доставив на адресу свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , придбані ним раніше вибухові речовини і бойові припаси та зберігав їх протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу, не маючи передбаченого законом дозволу.

При цьому ОСОБА_3 знав та усвідомлював, що означені предмети є вибуховими речовинами та бойовими припасами, а також що для їх придбання та зберігання необхідний спеціальний дозвіл.

Однак, під час проведення в період 10 год. 05 хв. - 14 год. 44 хв. 24.03.2022 обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено- ручні гранати Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальними запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук, які відносяться до категорії бойових припасів, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини- тротилу, масою 314,1 г та запал підривача гранати РПГ-40, який відноситься до категорії вибухових речовин.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані досудовим слідством за ч.1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що його необґрунтовано обвинувачують у вчиненні злочину за ч.1 ст. 263 КК України, дана справа повністю сфабрикована правоохоронцями, боєприпаси, які нібито знайшли у нього були підкинуті ними же. Він є засновником Приватного підприємства «Адвокатська палата «Руська Правда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Правозахисна група «Барристер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудсировина плюс», Благодійної організації`Фонд сприяння православному кадетському корпусу Георгія Побєдоносця», Фермерського господарства «Живарой». Припустив, що дане кримінальне провадження є наслідком помсти за його активну діяльність проти деяких політичних діячів. Жодної людини він не чіпав, не ображав. Він є адвокатом, має вищу юридичну освіту та займався адвокатською діяльністю до 2014 року здійснював представництво у судах Донецької області, його адвокатське свідоцтво є діючим і ніким не зупинено, про те під час правління президента ОСОБА_8 воно було викрадене, як і його паспорт громадянина України. Наразі він має лише свідоцтво про народження, як закінчиться війна то він займеться відновленням документів. З приводу дослідженого у судовому засіданні відеозапису на флешці, нібито вилученого слідчим під час обшуку, то дана флешка взагалі не вилучалась слідчим, коли його затримали то він її здав у камеру схову у слідчому ізоляторі, після чого вона просто з відти зникла. Перед проведенням обшуку його 2 тижні тримали у підвальному приміщенні, а вже потім його привезли на обшук, під час якого вилучили 2 гранати, РГД -5 та Ф -1, на відеозаписі їх взагалі 4. Він проживав на території села Самійлівка. Жив він поодиноко, вів замкнутий спосіб життя, хотів від усього перепочити. 14 років він працював на вільних хлібах. 11 чи 12 березня 2022 був затриманий працівниками поліції, а вже 24 березня перебував на обшуку в будинку АДРЕСА_1 , а мешкає він фактично у будинку АДРЕСА_2 , під час виявлення гранат усі поняті перебували на дворі, моменту вилучення гранат вони не бачили, у будинку він був сам. Крім вказаного, ОСОБА_3 зазначив, що він і наразі, навіть в умовах СІЗО без укладення договору про надання правової допомоги, без отримання доходу, надає правову допомогу особам які до нього звертаються.

Стороною обвинувачення для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину за вказаних обставин надано докази, а саме: показання свідків, письмові докази, висновки експертиз, безпосереднім дослідженням яких встановлено наступне.

Так, свідки ОСОБА_9 , яка є діловодом Криштопівського старостинського округу Близнюківської ТГ, та свідок ОСОБА_10 , який є старостою Криштопівського старостинського округу Близнюківської ТГ, кожний окремо, суду пояснили, що ОСОБА_3 мешкає у будинку АДРЕСА_2 . Він часто від`їздив, його не було тривалий час, а потім він повертався в село і знов відїздив на тривалий час. У будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав. ОСОБА_3 вів обосіблений спосіб життя, мало с ким спілкувався, його дружина разом з дітьми мешкає у місті Києві.

Окрім того, прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, послався на письмові докази:
Витяг з ЄРДР № 0000125 внесеного 29.03.2022, про те, що 24.03.2022 в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000073 від 07.03.2022, під час проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено корпуси гранат Ф1-4 од., РГД-5-1 од., запали гранат УЗРГМ 5 од., що є боєприпасами, які останній зберігав без передбаченого законом дозволу.

Протокол обшуку від 24.03.2022 домоволодіння АДРЕСА_1 , разом із диском DVD-R, під час проведення якого були виявлені та вилучені у тому числі і ручні гранати Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальними запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук, які відносяться до категорії бойових припасів, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини-тротилу, масою 314,1 г та запал підривача гранати РПГ-40.

Протокол затримання ОСОБА_3 24.03.2022 о 19.20, в межах кримінального провадження №0000073 від 07.03.2022 із правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 263 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_3 25.03.2022, що було вручена слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 .

Протокол огляду предметів 25.03.2022 за участі слідчого ОСОБА_12 і інспектора Управління вибухотехнічної служби ГУ НП в Дніпропетровскій області ОСОБА_13 , разом із диском DVD-R.

Протоколи огляду предметів від 27.03.2022 за участі слідчого ОСОБА_11 і інспектора Управління вибухотехнічної служби ГУ НП в Дніпропетровскій області ОСОБА_13 , разом із дисками DVD-R.

Протоколи огляду предметів від 28.03.2022 за участі слідчого ОСОБА_11 і інспектора Управління вибухотехнічної служби ГУ НП в Дніпропетровскій області ОСОБА_14 , разом із диском DVD-R.

Постанову про визнання речовими доказами: чорнові записи на 14 аркушах паперу, зошит-чернетка із записами 47 арк, чорнові записи та документи на 5 арк, стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» без СІМ карти 1 шт, зошит із обкладинкою на 32 арк, мобільний телефон чорного кольору марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_1 , 1 шт. зі вставленою СІМ картою мобільного оператора «Київстар», флеш носій марки «Verbatium», 1 шт., камуфляжна тканина на шолом зеленого кольору, 1 шт., предмет схожий на офіцерську папку-планшет коричневого кольору, з ластиком, олівцем та ручкою, 1 шт., зошит з обкладинкою «Блокнот старшого телефониста», 1шт. зошит з обкладинкою «Блокнот разведчика», 1 шт., карта стартового пакета «Валка мобайл» 1шт, СІМ карти стартового пакета «Валка мобайл» 2шт, СІМ карти стартового пакета «Водафон» Зшт (перебувають на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області;

Висновок експерта №КСЕ-19/104-22/123ж від 20.04.2022, за результатами якого, надані на дослідження предмети, є:

- чотири конструктивно оформлені заряди вибухової речовини, а саме споряджені корпуси осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, які не відносяться до бойових припасів чи вибухових пристроїв, а відносяться до категорії вибухових речовин;

- один конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус осколкової наступальної ручної гранати РГД-5, промислового виготовлення, який не відносяться до бойових припасів чи вибухових пристроїв, а відноситься до категорії вибухових речовин;

- п`ять модернізованих уніфікованих запалів ручних гранат типу УЗРГМ та УЗРГМ-2 (3 та 2 відповідно), промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв.

Надані на дослідження предмети, у поєднанні ( штатним способом), утворюють чотири осколкові оборонні ручні гранати Ф-1 та одну осколкову наступальну ручну гранату РГД-5, промислового виготовлення, які придатні до здійснення вибуху.

Акти знешкодження вибухових матеріалів від 15.04.2022.

Довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 28.03.2022.

Висновок експерта №КСЕ-19/104-22/124ж від 25.04.2021, за результатами якого:

1.Питання «Чи маються на прозорому поліетиленовому пакеті, у який обернутий твердий предмет піщаного кольору форми «паралепіпед», зовні схожий на речовину «тротіл» та на металевому предметі продовгуватої форми із завуженим кінцем червоного кольору - 1 шт., сліди папілярних узорів рук та чи придатні вони для ідентифікації?» не входить до компетенції судових експертів за експертними спеціальностями 5.1 «Дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу» та 5.2 «Дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху».

2.Надані на дослідження предмети («... твердий предмет піщаного кольору форми «паралепіпед», зовні схожий на речовину «тротіл» - 1 шт., металевий предмет продовгуватої форми із завуженим кінцем червоного кольору - 1 шт. ...», відомо з постанови слідчого), є:

- конструктивно оформлений заряд вибухової речовини - тротилу, масою 314,1 г, який придатний до здійснення вибуху;

-запал підривача гранати РПГ-40, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний до здійснення вибуху.

3.Надана на дослідження 28.02.2022 сипуча речовина, котра складається з частинок жовто-коричневого кольору, невизначених форм, різновеликих розмірів (« ... речовина, з якої виготовлено наданий на дослідження твердий предмет піщаного кольору форми «паралепіпід» ... », відомо з постанови про призначення експертизи), є вибуховою речовиною - тринітротолуол (тротил, ТНТ). Надані на дослідження предмети придатні до здійснення вибуху.

Висновок експерта №КСЕ-19/104-22/124ж від 01.04.2022, за результатами якого, експерт вказав проте, що На прозорому поліетиленовому пакеті, у який обернутий твердий предмет піщаного кольору форми «паралепіпед», зовні схожий на речовину «тротіл» та на металевому предметі продовгуватої форми із завуженим кінцем червоного кольору - 1 шт., слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонь) не виявлено.

Висновок експерта №КСЕ-19/104-22/123ж від 01.04.2022, за результатми якого, на поверхнях чотирьох корпусів гранати Ф-1, корпусу гранати РГД-5 та п`яти запалів УЗРГМ вилучених 24.03.2022 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонь) не виявлено.

Захисник ОСОБА_7 на підтвердження невинуватості ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, долучив:
Відповідь Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 22.06.2022 вих. №252, на адвокатський запит від 20.06.2022, про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2007 року успішно склав кваліфікаційний іспит та отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю згідно рішення №152 від 24.05.2007.

Дублікат додатку до дублікату диплома спеціаліста НОМЕР_2 від 07.10.2018 у зв`язку із втратою диплома спеціаліста НОМЕР_3 виданого 1999 року Національною юридичною академією імені Ярослава Мудрого, відповідно до якого, ОСОБА_3 закінчив у 1999 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого, здобув кваліфікацію: ступінь вищої освіти, спеціаліст, спеціальність «Правознавство».

Рішення виконавчого комітету Криштопівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.06.2008 за №41 «Про надання ОСОБА_15 дозволу на добудову господарських будівель: погріб, сарай з гаражем, склад.» за адресою АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано 23.04.2002 за ОСОБА_15 .

Матеріали, що характеризують ОСОБА_3 , як автора книги видання «Кадетские корпуса XIX- нач.XXвв.: украинское измерение»

2.Мотиви суду:
У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Дослідивши безпосередньо під час судового розгляду визначений обсяг доказів та з`ясувавши обставини кримінального провадження, суд, вирішуючи обвинувачення по суті, приходить до висновку про недоведеність в діяннях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 26 КПК України встановлено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Така загальна засада кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачена ст. 17 КПК України і встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 65 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Коробов проти України», п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначено: при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У висновках Європейського суду з прав людини, висловлених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

3.Підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення:
Згідно сформульованого прокурором обвинувачення, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.263 КК України.

Однак, за час судового розгляду даного кримінального провадження, з огляду на приписи п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України у якому обвинувачується ОСОБА_3 .

Згідно із ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в Законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

4.Підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку, про недоведеність вини ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Так, як слідує з відповіді Кваліфікаційної - дисциплінарної комісія адвокатури Київської області від 04.07.2022 на запит Начальника Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , від 29.06.2022 №61-338 вих.22, - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 успішно склав кваліфікаційний іспит та отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю згідно рішення № 152 від 24.05.2007 року, відповідно до законодавства України, яке було чинним на той час. КДКА Київської області до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 не притягувала, крім того він самостійно не звертався до комісії із заявою про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю до 2013 року. Після 2013 року заяви про припинення або зупинення адвокатської діяльності, згідно чинного законодавства мають подаватись до Ради адвокатів Київської області. Відомості про ОСОБА_3 в реєстрі відсутні. ОСОБА_3 не позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю та його право на зайняття адвокатською діяльністю не зупинене та не припинене, він на даний час являється адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з тим, Голова Ради адвокатів Київської області ОСОБА_16 06.07.2022, на звернення начальника Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , за вих.. № 0377/0/2.22 повідомив, що пунктом 1.1 статті 1 Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 26 від 17.12.2012 року, визначено, що Єдиний реєстр адвокатів України - це електронна база даних, яка містить відомості про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» набули права на зайняття адвокатською діяльністю, та про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Підпунктом 3.1.5 пункту 3.1 статті 3 Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України передбачено, що до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься інформація про зупинення, припинення або поновлення права на заняття адвокатською діяльністю (зазначається у хронологічній послідовності та не підлягає вилученню, крім випадків передбачених Законом). Відповідно до положень Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться на підставі заяви адвоката або на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Станом на 05.07.2022 року в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутній профайл адвоката ОСОБА_3 , що тягне за собою відсутність у останнього права здійснювати адвокатську діяльність відповідно до норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України. В Раді адвокатів Київської області відсутні будь-які відомості щодо адвоката ОСОБА_3 .

У свою чергу, Керівник секретаріату Ради адвокатів України, Національної асоціації адвокатів України, на звернення начальника Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , № 61/1-88вих-22 від 18.07.2022 року (вх. № 2841/0/1-22 від 18.07.2022 року) щодо наявності відомостей стосовно ОСОБА_3 в Єдиному реєстрі адвокатів України (далі - ЄРАУ), повідомив про те, що на виконання вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) Рада адвокатів України повідомила на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України (www.unba.org.ua) про створення та початок функціонування Єдиного реєстру адвокатів України з 16 січня 2013 року. Єдиний реєстр адвокатів України функціонує на підставі Закону та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України (далі - Порядок), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року (із змінами та доповненнями). Згідно з пунктом 2.1. Порядку відомості до ЄРАУ вносяться за дворівневим принципом. Перший рівень внесення відомостей до ЄРАУ забезпечується радами адвокатів регіонів, Другий рівень внесення відомостей до ЄРАУ забезпечується Радою адвокатів України. Відповідно до п. 3.2. Порядку для внесення відомостей до ЄРАУ адвокат подає заяву до ради адвокатів свого регіону такі документи: заяву про внесення відомостей до ЄРАУ, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту та документ, що підтверджує адресу робочого місця адвоката, внесену в ЄРАУ.Станом на 21.07.2022 року будь-які відомості стосовно ОСОБА_3 , як адвоката, в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні і адміністраторами Першого рівня - бази даних ЄРАУ ніколи не вносились, в тому числі щодо зупинення та/або припинення його права на заняття адвокатською діяльністю.

Додатково Керівник секретаріату Ради адвокатів України, повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 45 Кримінально процесуального кодексу України захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України. При цьому, відсутність відомостей стосовно ОСОБА_3 в ЄРАУ не позбавляє його статусу адвоката і на нього розповсюджуються всі права та обов`язки згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Голова Ради адвокатів Київської області 08.08.2022 за вих.. №403, на виконання ухвали Амур - Нижньодніпровського районного сулу міста Дніпропетровська від 04.08.2022 року про надання тимчасового доступу до документів, з можливістю отримання копій, які перебувають у володінні КДКА Київської Області, а саме : особової та атестаційної справи ОСОБА_3 , з посиланням на п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повідомив про неможливість виконання вказаної ухвали та зазначив про те, що проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися виключно з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 успішно склав кваліфікаційний іспит та отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, згідно рішення № 152 від 24.05.2007 року, і хоча станом на 21.07.2022 року будь-які відомості стосовно ОСОБА_3 , як адвоката, в Єдиному реєстрі адвокатів України - відсутні, однак, відсутність відомостей стосовно ОСОБА_3 в ЄРАУ не позбавляє його статусу адвоката і на нього розповсюджуються всі права та обов`язки згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Такого переконання суд дійшов із врахуванням і правових позицій Верховного Суду, так, зокрема Верховний Суд у постанові від 26.09.2019 у справі №910/3845/19 висловив позицію, що статус адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Аналогічний висновок про те, що статус особи як адвоката може підтверджувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та/або посвідчення адвоката України, викладений Верховним Судом в ухвалах від 01.03.2018 у справі №910/3483/17, від 17.10.2018 у справі № 916/1059/18, постановах від 06.07.2019 у справі №855/229/19, від 21.10 2019 у справі №757/21384/19-ц, від 15.12.2021 у справі №953/1232/20.

Аналіз вищезазначених правових позицій свідчить про те, що відсутність даних про адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України не підтверджує відсутність статусу адвоката за наявності у нього свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката України.

Крім вказаного, у своїй постанові від 10.02.2021 (Справа № 822/1309/17 Провадження № 11-290апп20) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що надає такій особі статус адвоката, гарантії адвокатської діяльності та можливість притягнення її до дисциплінарної відповідальності, свідчить про те, що така особа вже є суб`єктом адвокатської діяльності у розумінні профільного закону та без укладення договору про надання правової допомоги, без отримання доходу, може у будь-який час надати іншу правову допомогу клієнту.

Відповідно до ст. 1312 Конституції України, - незалежність адвокатури гарантується.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб. Держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

Як слідує з приписів п.7 ч.1 ст. 480 КПК України, особливий порядок кримінального провадження застосовується стосовно адвоката. У свою чергу, як слідує зі змісту п.1. ч.1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру адвокату здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Аналогічна вимога закону міститься в п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя;

Разом з тим, як слідує з матеріалів даного кримінального провадження 25.03.2022, слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 було винесено та підписано письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України том № 2( а.п.42-43). Дане повідомлення про підозру погодив прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_17 .

Того ж дня, а саме 25.03.2022, слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 , вищезазначене повідомлення про підозру ОСОБА_3 , було вручено ( том 2 а.п. 45)

Між тим, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК притягненням до кримінальної відповідальності є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, де здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні. В подальшому згідно ст. 337 цього Кодексу судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Праву підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють» (пункт 1 частини третьої статті 42 КПК) кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Викладена в письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності в кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник отримують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278, 480, 481 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 КПК. Отже, у КПК закріплений єдиний процесуальний прядок повідомлення про підозру будь-якій особі, проте існує категорія осіб, щодо яких процесуальна форма їх повідомлення про підозру ускладнюється, тобто запроваджуються додаткові, порівняно із главою 22 КПК, гарантії, що надаються державою.

Правова природа таких гарантій полягає в тому, що вони не можуть розглядатися як особисті привілеї, а навпаки - мають публічно-правове призначення та служать засобом захисту від необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності, політичної репресії, примусового усунення від виконання своїх посадових або професійних обов`язків.

Таким чином, відповідно до гарантій незалежності адвоката, згідно п.1 ч.1 ст. 481 КПК України, п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» письмове повідомлення про підозру адвокату мало бути здійснене Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень. Натомість, вручення підозри адвокату ОСОБА_3 відбулося слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 , про що зазначено в тексті підозри. Врешті решт, саме слідчий і вручив письмове повідомлення про підозру адвокату ОСОБА_3 .

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснення повідомлення про підозру особам, вказаним у главі 37 КПК (у тому числі й адвокату), не входить до кола повноважень слідчого, і не може бути їм доручене в порядку пункту 4 частини другої статті 36 КПК.

Тому, як свідчать матеріали даного кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру адвокату у вчиненні кримінального правопорушення здійснено суб`єктом, який не передбачений статтею 481 КПК.

Законодавець, наділяючи процесуальними повноваженнями Генерального прокурора, його заступника, керівника обласної прокуратури в межах його повноважень щодо здійснення повідомлення про підозру адвокату, передбачив додаткові правові гарантії щодо притягнення до кримінальної відповідальності адвокатів.

Підозрюваною особа стає з моменту вручення їй повідомлення про підозру. Повідомлення про підозру адвокату мав підписати і вручити саме Генеральний прокурор, його заступник, керівник обласної прокуратури в межах його повноважень. Вручення повідомлення про підозру слідчим є врученням його неналежною (неуповноваженою) особою і не має своїм наслідком залучення адвоката до участі в кримінальному провадженні як підозрюваного. Це загальний принциповий підхід до реалізації підвищеного ступеня процесуальної гарантії від необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності адвоката, адже виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Через недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 481 КПК України повідомлення про підозру адвокату ОСОБА_3 було здійснено неповноважною особою.

І це має правові наслідки - така особа не вважається притягнутою до кримінальної відповідальності. Що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у пункті 46 рішення від 27 лютого 1980 року № 6903/75 у справі Deweer проти Бельгії зазначається, що «для цілей частини першої статті 6 Конвенції «звинувачення» (charge) може бути визначене як офіційне повідомлення, надане індивіду компетентним суб`єктом про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

У постанові від 11 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19) зробила висновок щодо застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила,що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру. Цей етап передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення; 2) об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК. На цьому етапі також здійснюється повідомлення прав підозрюваному, де в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК).

За приписами ст. 480 КПК адвокат належить до категорії осіб, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 481 КПК письмове повідомлення про підозру адвокату здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Припис п.1 ч.1 ст. 481 КПК України є додатковою гарантією незалежності адвокатів, їхньої професійної діяльності, оскільки забезпечує ефективне виконання ними функцій правничої допомоги шляхом установлення ускладненого порядку кримінального переслідування. Такий порядок передбачає запровадження додаткових заходів захисту від можливого використання незаконних методів, спрямованих на перешкоджання професійній діяльності адвокатів.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у вищевказаному рішенні, виключно Генеральний прокурор, його заступник або керівник відповідної обласної прокуратури перевіряють підстави для повідомлення адвокату про підозру, складають та підписують її текст, а також можуть повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру. Письмове повідомлення про підозру, яке передбачає погодження та подальше підписання такого процесуального документа, може здійснюватися лише Генеральний прокурор, його заступник або керівником відповідної обласної прокуратури, це повноваження є винятковим і не може бути передоручене іншим особам. Однак вони можуть доручити вручення прийнятого (складеного) та підписаного ними повідомлення про підозру суб`єкту, уповноваженому здійснювати процесуальні дії у конкретному кримінальному провадженні.

Вищезазначені норми права є імперативними з абсолютно і недвозначно визначеними вимогами до службових осіб правозастосовних органів. Вони чітко і категорично регламентують поведінку учасників кримінальних процесуальних відносин і не підлягають розширеному тлумаченню щодо повноважень і компетенції осіб, які діють від імені держави під час притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності. Таке врегулювання не залишає особі, яка застосовує ці норми, можливостей для вільного розсуду, а їх неправильне застосування призводить до того, що письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення спеціальному суб`єкту здійснюється всупереч вимогам КПК неповноважною особою, тобто до порушення встановленого законом порядку.

Крім наведеного, судом встановлено, що під час проведення 24.05.2022 обшуку в межах даного кримінального провадження, відбулося порушення приписів ч.2 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки він був проведений за відсутності представника ради адвокатів регіону.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_3 навмисно не повідомив про свій статус як адвоката, не узгоджуються із приписами ст. 63 Конституції України, у якій йдеться про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе. При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_3 повідомляв орган досудового розслідування що являється «безробітним юристом», однак слідчим не було детально з`ясовано ані освіту, ані статус як адвоката ОСОБА_3 .

Разом з наведеним, є слушними доводи сторони захисту в частині не допустимості як належного доказу протоколу обшуку від 24.03.2022 будинку АДРЕСА_1 , з наступних підстав.

Так, відповідно до абз.2 ч.7 ст. 223 КПК України, обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Як слідує із дослідженого у судовому засіданні відеозапису, долученого до протоколу обшуку від 24.03.2022, слідчим вищенаведеного дотримано не було, а поняті хоча і перебували на території домоволодіння АДРЕСА_1 і формально були присутніми десь на подвір`ї, однак не приймали безпосередню участь під час виявлення у сараї «дровніку» ручних гранат Ф-1 у кількості чотирьох штук, РГД-5 у кількості однієї штуки із універсальні запалами до вказаних гранат типу УЗРГМ п`яти штук.

При цьому, як слідує знов таки із відеозапису, долученого до протоколу обшуку, слідчим під час огляду виявлених ручних гранат і запалів, дана слідча дія проводилась без рукавичок, тобто на виявлених предметах повинні були залишитися сліди рук чи біологічного матеріалу. Проте, як слідує з Висновку експерта №КСЕ-19/104-22/123ж від 01.04.2022, на поверхнях чотирьох корпусів гранати Ф-1, корпусу гранати РГД-5 та п`яти запалів УЗРГМ вилучених 24.03.2022 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідів папілярних узорів рук (слідів пальців та долонь) - не виявлено.

За змістом рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримавшись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримавшись принципу диспозитивності, тобто діючи виключно у межах своїх повноважень та компетенції суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість та створивши при цьому необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, дійшов до висновку про те, що рівність перед законом і судом виключає будь-які привілеї у сторін кримінального провадження в ході судового розгляду, саме тому суд не приймає до уваги позицію сторони обвинувачення, оскільки завданнями кримінального провадження є не тільки захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а й неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Оцінюючи докази, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його прецедентної практики під час оцінки доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Критерій доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

При цьому судом враховується правова позиція щодо визнання винності особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що всі докази, отримані у даному кримінальному провадженні, були здобуті з порушенням норм КПК України та у спосіб не передбачений Конституцією України та КПК України, а отже, вони є недопустимими.

Доповнень судового розгляду згідно статті 363 КПК України, учасники судового провадження не мали.

Суд, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 263 КК України на підставі

п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати звільнивши з-під варти негайно в залі суду.

Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України приймаються на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим в пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 263 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діях ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати, звільнивши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Речові докази: чорнові записи на 14 аркушах паперу, зошит-чернетка із записами 47 арк, чорнові записи та документи на 5 арк, стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» без СІМ карти 1 шт, зошит із обкладинкою на 32 арк, мобільний телефон чорного кольору марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_1 , 1 шт. зі вставленою СІМ картою мобільного оператора «Київстар», флеш носій марки «Verbatium», 1 шт., камуфляжна тканина на шолом зеленого кольору, 1 шт., предмет схожий на офіцерську папку-планшет коричневого кольору, з ластиком, олівцем та ручкою, 1 шт., зошит з обкладинкою «Блокнот старшого телефониста», 1шт. зошит з обкладинкою «Блокнот разведчика», 1 шт., карта стартового пакета «Валка мобайл» 1шт, СІМ карти стартового пакета «Валка мобайл» 2шт, СІМ карти стартового пакета «Водафон» Зшт (перебувають на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області) повернути ОСОБА_3 .

Витрати за проведення експертизи віднести на рахунок держави.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, та направити його для відома начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_18