Справа №587/1665/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/458/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 21.06.2019 року вироком Сумського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 25.07.2019 року звільненого з місць позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений просив вирок Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 року переглянути та кваліфікувати його дії саме за ч. 2 ст. 185 КК України і застосувати ст. 69 КК України або ж вирок скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд;

- захисник просила вирок Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 року, змінити, постановити ухвалу, якою змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого 27.07.2019 року, та визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням йому покарання у виді 2 років обмеження волі. Також захисник просила пом`якшити покарання призначене ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити його у виді 1 року обмеження волі. У разі незгоди з позицією захисту, просила пом`якшити покарання, яке призначено за вироком суду ОСОБА_8 та призначити його із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавленні волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироку законної сили, залишено тримання під вартою.

В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувано строк тримання під вартою з моменту затримання, тобто з 03.03.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 942,06 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений стверджував про неправильну кваліфікацію його дій за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки проникнення до житла чи іншого приміщення при крадіжці не було, в нього був намір відшукати хазяйку до якої прийшов за горілкою, а вже знаходячись в середині в нього виник умисел на заволодіння майном. Натомість прокурор без будь-яких на те доказів, вважав, що умисел у нього обвинуваченого, виник раніше і кваліфікувати дії потрібно саме за ч. 3 ст. 185 КК України, що є не правильним. Крім цього, звертав увагу на пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини, відсутність моральної і матеріальної шкоди.

Захисник стверджувала, що за ч. 2 ст. 185 КК України, за злочин вчинений 29.07.2019 року, на березі р. Псел, свою вину ОСОБА_8 визнав повністю, майно повернув ще до початку слідства, що має ознаки дійового каяття. При цьому, за іншим епізодом крадіжки, де дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, то з ними захисник не погоджувалась, вважаючи таку кваліфікацію не правильною. Звертала увагу на те, що обвинувачений суду пояснював, що на подвір`я потерпілої ОСОБА_9 проник помилково, без мети вчинювати крадіжку, однак в подальшому він побачив в сараї велосипед і вирішив його забрати. Тобто при проникненні до огороджуваного подвір`я ОСОБА_8 не мав наміру викрадати майно, що на ньому зберігалось. При цьому, велосипед обвинувачений викрав із сараю тому, що його там побачив. Ні дверей, ні замків, ні чого не ламав, що свідчить про те, що двері в сарай були відчинені. Захисник переконана, що суд помилково визнав сарай, який знаходиться на подвір`ї, як окреме приміщення до якого проник ОСОБА_8 з метою вчинити крадіжку. Захисник вважала, що домоволодіння огороджено парканом, має адресу та саме по собі є сховищем, а сарай є частиною домоволодіння.

Щодо міри покарання, то її захисник вважала суворою. Стверджувала, що злочини вчинялись 2 роки тому, свою вину обвинувачений визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, просив вибачення у потерпілих, тяжких наслідків від вчиненого не настало, шкода відшкодована, а майно повернуто. Тому є всі підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор та потерпілі апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.07.2019 року ОСОБА_8 близько 23.00 год проник на подвір`я, яке належить ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , в подальшому проник до сараю звідки таємно повторно викрав велосипед «Салют», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1628е від 05.08.2019 року - 1467,00 грн., завдавши збиток на зазначену суму потерпілій ОСОБА_10 . В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд.

29.07.2019 року близько 16.00 год ОСОБА_8 , проходивши повз пляж р. Псел в смт. Низи Сумського району поблизу місцевої ГЕС повторно таємно викрав велосипед "TITAN BLAST" з рамою чорно-зеленого кольору. Вартість велосипеда «TITAN BLAST» відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1642е від 05.08.2019 року - 3420,00 грн., тобто завдав збиток на зазначену суму потерпілій ОСОБА_11 . В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 185 КК України перекваліфікувати на ч. 2 ст. 185 КК України, а також просили застосувати ст. 69 КК України і призначити обвинуваченому менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи вирок суду оскаржено двома учасниками справи обвинуваченим і захисником, які не погоджувались з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 та з призначеним обвинуваченому покаранням, вважаючи його суворим.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Так, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у скоєному при вказаних вище обставинах визнав частково та пояснював, що дійсно після звільнення від відбування покарання приблизно 27-28 липня 2019 року він був у гостях у ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 . Він разом з ним та його співмешканкою розпивали спиртні напої. Потім, ввечері, він пішов придбати ще пляшку горілки, до жінки, яку він знав, як таку, що продає горілку. Але переплутавши подвір`я, попав на подвір`я її сусідки. На його оклики ніхто не виходив. В отвір він помітив в сараї велосипед і він відкривши защіпку, зайшов до сараю звідки викрав велосипед «Салют», на якому повернувся до ОСОБА_12 , та залишив його в сараї останнього. Наступного дня вказаний велосипед було вилучено працівниками поліції.

29 липня 2019 року приблизно о 16 годині проходивши повз пляж р. Псел в смт. Низи Сумського району поблизу місцевої ГЕС помітив велосипед "TITAN BLAST" з рамою чорно-зеленого кольору, взяв в руки, відвів його за лісосмугу та поїхав на ньому в напрямку мосту «Низівського». В подальшому добровільно віддав викрадене. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється.

Допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 суду пояснювала, що 29 липня 2019 року ОСОБА_13 перебувала з її донькою на річці Псел в смт. Низи Сумського району, Сумської області. Приблизно о 15-16 годині ОСОБА_13 зателефонувала їй і повідомила, що викрадено дитячий велосипед. Приїхавши з чоловіком до річки, вони почали шукати його, приблизно о 17 годині вони зайшли до лісосмуги, де зустріли ОСОБА_8 , який повідомив, що він дійсно взяв велосипед і залишив його в кінці лісосмуги.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначала, що 29 липня 2019 року зранку вона виявила, що фірточка до повір`я домоволодіння АДРЕСА_2 відкрита, поломана ляда до погрібу, сарай відкритий і звідти викрадений велосипед. Викликала поліцію і в цей же день викрадений велосипед був знайдений у сусіда ОСОБА_8 ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснювала, що в липні 2019 року вона пішла з онукою на річку Псел в смт. Низи Сумського району, Сумської області. Онука добиралась на річку велосипедом. Вони купались, відпочивали. Приблизно о 15-16 годині онука повідомила, що пропав велосипед. Вона намагалась наздогнати чоловіка, який віддалявся на велосипеді, але повернулась, оскільки онука залишилась сама.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснювала, що вона мешкає разом з ОСОБА_12 . В липні 2019 року, в вечорі, до них в гості в АДРЕСА_3 приходив ОСОБА_8 , і вони разом вживали спритні напої. Вона раніше пішла спати, що відбувалось вона не знає. Наступного ранку до них прийшла поліція і у них в сараї знайшли викрадений велосипед, який залишив ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснював, що він мешкає з ОСОБА_14 в АДРЕСА_3 . В липні 2019 року до них в гості прийшов ОСОБА_8 , вони разом вживали спиртні напої, коли спиртне закінчилось ОСОБА_15 пішов придбати пляшку, але повернувся без горілки, приїхав на велосипеді, де він взяв його йому не було відомо. Велосипед залишив у нього в сараї та полягали спати. Наступного дня прийшли працівники поліції і він дізнався, що велосипед ОСОБА_8 викрав.

Також, на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, судом першої інстанції досліджено і надані прокурором письмові докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29 липня 2019 року від ОСОБА_16 , згідно якого остання повідомила, що 29 липня 2019 року перебуваючи на річці Псел смт. Низи Сумського району, Сумської області виявила відсутність велосипеду «TITAN BLAST» (т.1 а.к.п. 163);

- висновок товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1642е від 05.08.2019 року, згідно якого ринкова вартість викраденого майна «TITAN BLAST», чорно-зеленого кольору, бувшого у використанні 1 день , станом на 29.07.2019 року , могла становити - 3420,00 грн. (т. 1 а.к.п. 165-171);

- протокол огляду місця події від 29 липня 2019 року за участю понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та інших осіб: ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , згідно якого місцем огляду є відкрита ділянка місцевості біля «Низівського» мосту через р. Псел в смт. Низи Сумського району, Сумської області під час якого громадянин, який представився ОСОБА_8 видав викрадений велосипед «TITAN BLAST», до протоколу додана фототаблиця (Т. 1 а. к. п. 172-175);

- протокол слідчого експерименту від 07 серпня 2019 року, проведений з підозрюваним ОСОБА_8 , в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 згідно якого ОСОБА_21 продемонстрував яким чином вчиняв таємне викрадення майна ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до протоколу додана флешкарта (Т.1 а.к.п. 181-183);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 28 липня 2019 року від ОСОБА_10 , згідно якого остання повідомила, що 27 липня 2019 року з сараю домоволодіння АДРЕСА_2 викрали велосипед марки «Салют» (т.1 а.к.п. 186);

- висновок товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1628е від 02.08.2019 року, згідно якого ринкова вартість викраденого майна «Салют», сіро-синього кольору, бувшого у використанні з 2011 року, станом на 29.07.2019 року , могла становити - 1467,00 грн. (т. 1 а.к.п. 187-193);

- протокол огляду предметів від 28 липня 2019 року, складеного в присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , згідно якого предметом огляду був велосипед марки «Салют», до протоколу додана фототаблиця (т. 1 а.к.п. 195 197);

- протокол огляду місця події від 2 липня 2019 року за участю ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , згідно якого місцем огляду є сарай, який розташований на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , до протоколу додана фототаблиця з флешкартою (Т. 1 а. к. п.201-208).

Вислухавши у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілих, свідків та оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд перешої інстанції, з урахуванням вимог ст.94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення остаточного процесуального рішення, та, з урахуванням вимоги закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушення, повністю доведена в ході судового розгляду належними і допустимими доказами, а тому його дії правильно кваліфіковані судом:

- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне повторне викрадення чужого майна ОСОБА_11 на суму 3420 грн.,

- за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне повторне викрадення майна ОСОБА_10 , на суму 1467 грн., поєднане з проникненням у інше приміщення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді захисник не заперечуючи фактичних обставин кримінальних правопорушень, що встановлені в ході досудового і судового розслідування, вважає неправильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України.

Як захисник, так і обвинувачений в апеляційних скаргах зазначали, що 27 липня 2019 року проникаючи на подвір`я ОСОБА_10 у ОСОБА_8 умислу на таємне викрадення майна не було, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, а не за ч. 3 ст. 185 КК України.

Не залишивши поза увагою таких доводів учасників кримінального провадження суд першої інстанції надав їй детальну оцінку, яку колегія суддів також вважає правильною.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Зі змісту п. 22 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, під сховищем слід розуміти певне місце чи територію,відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Як встановлено судом першої інстанції, та не спростовано апелянтами, з протоколу огляду місця події від 2 липня 2019 року, згідно якого місцем огляду є сарай, який розташований на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 вбачається, що сарай відокремлене приміщення, яке закривається дверима, і де постійно зберігався викрадений велосипед. Крім того, в ході судового слідства обвинувачений зазначив, що він перебуваючи на подвір`ї помітив в сараї велосипед і у нього виник умисел на вчинення крадіжки і саме з цією метою він проник до сараю.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і його дії підпадають під правову кваліфікацію саме за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ОСОБА_10 , вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до іншого сховища.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог скарг обвинуваченого і захисника та перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України, а версію апелянтів про раптовість виникнення в обвинуваченого умислу на крадіжку та про те, що домоволодіння огороджено парканом, має адресу та саме по собі є сховищем, а сарай є частиною домоволодіння, то їх колегія суддів вважає безпідставними і спрямованими виключно на бажання пом`якшити обвинуваченому покарання.

Щодо виду і міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке апелянти просили пом`якшити застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Зокрема суд звернув увагу на те, що ОСОБА_8 на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними правопорушеннями середньої тяжкості та тяжким злочином, з корисливих мотивів.

Обставин які б обтяжили обвинуваченому покарання судом не встановлено, а до пом`якшуючих покарання обставин суд відніс активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів та відсутність зі сторони потерпілих претензій.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку у необхідності призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавленні волі, а за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, що відповідно до санкції ч.3 ст. 185 КК України є мінімальним покаранням.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

В даному випадку, колегія суддів таких підстав не вбачає, оскільки факт відсутності в потерпілих до обвинуваченого претензій істотно не знижує суспільну небезпечність обвинуваченого для оточуючих, активне сприяння у розкритті злочинів, також є сумнівним, оскільки по факту обвинувачений з пред`явленим йому обвинуваченням так і залишився не згодним, і по при наявність безумовних і беззаперечних доказів його вини, все ж таки вважав за необхідне перекваліфікувати його дії з більш суворої частини статті на менш сувору. Крім цього, слід звернути увагу і на кількість разів притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності до цього, яка складає 10, відбування призначеного ОСОБА_8 покарання в умовах ізоляції від суспільства та відсутність висновків у подальшій поведінці, яка знову спрямовується до забезпечення себе засобами для існування шляхом вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, тобто вчиненням крадіжок чужого майна. Обвинувачений не працевлаштований і з його ж слів, до господарства потерпілої прийшов за горілкою, що також звертає на себе увагу як не бажання вести нормальних спосіб життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг апелянтів, а вирок суду першої інстанції вважає таким, що узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України, а тому залишає його без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 29.07.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4