Справа № 461/9732/21
Провадження № 1-кп/461/273/22
У Х В А Л А
Іменем України
30.05.2022 року. м. Львів
Галицький районний суд м. Львова
в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4
особи, стосовно якої розглядається клопотання (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_5 ,
законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ,
Встановлено, що ОСОБА_5 , не усвідомлюючи значення своїх дій та не маючи можливості керувати ними, у невстановлений час та місці, але не пізніше 11:30 год. 05.10.2021, придбав полімерний пакет, в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка, згідно з висновком експерта, є метадоном, віднесеним до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, та помістив вищевказаний полімерний пакет у правий носок, у який був одягнутий, та зберігав такий при собі для власного вживання без мети збуту.
В подальшому, 05.10.2021 року об 11:30 год. під час виведення ОСОБА_5 з камери №66 ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, ще за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 20, на прогулянку, керуючись вимогами Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» №1769/5 від 14.06.2019, працівниками вказаної установи проведено неповний обшук ув`язненого ОСОБА_5 , в ході проведення якого у шкарпетці правої ноги останнього було виявлено полімерний пакет, в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка, згідно з висновком експерта, є метадоном, віднесеним до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,6672 грама, та яку ОСОБА_5 незаконно зберігав при собі для власного споживання без мети збуту.
24.11.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.309 КК України.
Окрім цього, згідно довідки №294І д від 25.10.2021, виданої Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером ОСОБА_5 одноразово був консультований лікарем психіатром та скерований на стаціонарне лікування в КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня».
В ході досудового розслідування, для з`ясування психічного стану підозрюваного ОСОБА_5 призначено судово-психіатричну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №645 від 25.11.2021 року, ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій ОСОБА_5 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Прямих протипоказань для участі в слідчих та процесуальних діях ОСОБА_5 немає, однак за своїм психічним станом не здатний правильно сприймати обставини по справі та давати покази по них.
Таким чином, у кримінальному провадженні виконані усі необхідні слідчі дії та зібрані достатні докази, які вказують на те, що інкриміноване ОСОБА_5 суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.309 КК України, вчинене саме ним, в той час, як ОСОБА_5 страждав хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, за ознаками передбаченого ч. 1 ст.309 КК України підтверджується:
- висновком судово психіатричного експерта №645;
- протоколу огляду місця події від 05.10.2021 року;
- фото таблицею до протоколу місця події від 05.10.2021 року;
- протоколом огляду предмету від 23.11.2021 року;
- характеристикою на ОСОБА_5 від 11.11.2021 року.
Враховуючи наведене та те, що в ході досудового розслідування встановлено достатність доказів того, що ОСОБА_5 вчинено діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та те, що дане діяння вчинено ним у стані неосудності та він потребує застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор просить клопотання задовольнити.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав. Просить суд таке задовольнити.
Захисник та особа, стосовно якої розглядається клопотання у судовому засіданні щодо внесеного клопотання не заперечили.
Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання у судовому засіданні проти клопотання не заперечила.
Судом встановлено, що 24.11.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Окрім цього, згідно довідки №294Ід від 25.10.2021 виданої Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером ОСОБА_5 одноразово був консультований лікарем психіатром та скерований на стаціонарне лікування в КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня».
В ході досудового розслідування, для з`ясування психічного стану підозрюваного ОСОБА_5 призначено судово-психіатричну експертизу, до проведення якої залучено експертів КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №645 від 25.11.2021 ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій ОСОБА_5 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Прямих протипоказань для участі в слідчих та процесуальних діях ОСОБА_5 немає, однак за своїм психічним станом не здатний правильно сприймати обставини по справі та давати покази по них.
Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
В силу ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
У відповідності до вимог ст.ст.19,94 КК України, до осіб, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно п.3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади», вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання. Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Відтак, умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Окрім цього, відповідно до ст. 505 КПК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи з психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мотив та мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Такої позиції дотримується Верховний Суд України (постанови від 26.06.2019 року справа №202/5997/17, від 13.06.2019 року справа №185/67/18).
Відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» (надалі Закон), висновок судово - психіатричної експертизи, яка проводиться в кримінальних провадженнях на підставах та в порядку, передбаченому законом (ст. 21 Закону «Про психіатричну допомогу»), стає юридичною підставою для застосування будь якого примусового заходу медичного характеру тільки після його оцінки судом.
Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом обумовлюється законом, а саме частиною 3 статті 94 Кримінального кодексу України: госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
При вирішенні питання про потребу тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку беруться до уваги вірогідність вчинення ними діянь, що за об`єктивними ознаками схожі з тяжкими та особливо тяжкими злочинами, систематичність вчинення суспільно небезпечних діянь не дивлячись на застосування примусових заходів медичного характеру в минулому, агресивна налаштованість, невмотивована озлоблена поведінка, схильність до втеч тощо.
Визначаючи тип психіатричного закладу, суд має враховувати висновок судово-психіатричної експертизи з цього питання. Однак рекомендації експертів для суду не обов`язкові, оскільки вони встановлюють тип закладу, виходячи лише з психічного стану хворого, без урахування характеру вчиненого діяння, що не належить до їх компетенції (абз.2 п.9 постанови ПВСУ від 19 березня 1982 р. №2 "Про судову практику по застосуванню примусових заходів медичного характеру").
Згідно висновку судово-психіатричного експертизи №645 від 25.11.2021року, ОСОБА_5 в період інкримінованих йому дій, страждав хронічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
А відтак, суд приходить до переконання про необхідність виключити посилання на умисел та усвідомлене вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння.
У відповідності з постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005року №7«Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силуст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що клопотання підставне та підлягає до задоволення, оскільки, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у стані неосудності, яка виключає можливість застосування покарання, страждає хронічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, поточний змішаний епізод з психотичними симптомами, та на момент судового розгляду перебуває у хворобливому стані, тому суд, вважає, що до ОСОБА_5 слід застосувати примусові заходи медичного характеру, передбачені ч.3 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати на проведення експертиз слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу ухвали в законну силу залишити не обраним.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.19,93,94 КК України, ст.ст.505,512,513 КПК України, суд -
Клопотання задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянин України, українця, із професійно - технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.94 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу ухвали в законну силу залишити не обраним.
Судові витрати на проведення експертиз віднести на рахунок держави.
Речовий доказ:
- експертний пакет МВС України №3077930, горловина якого заклеєна самоклеючою, само руйнівною при розпаковування стрічкою, в якому, згідно висновку експерта знаходиться первинне упакування (полімерний пакет Національної поліції №3554992), порошкоподібна речовина білого кольору, яка знаходиться у полімерному згортку знищити.
На ухвалу суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з дня проголошення, особою, щодо якої застосовуються заходи медичного характеру з моменту отримання ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 30.05.2022 року.
Суддя ОСОБА_1