Провадження № 11-кп/8241627/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

22 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 24 січня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 8 серпня 2014 року умовно достроково на 1 рік 7 місяців 13 днів, згідно ст. 82 КК України невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі змінено на 1 рік 7 місяців 13 днів виправних робіт. 15 червня 2016 року знятий з обліку по відбуттю виправних робіт, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

Так,ОСОБА_7 26 жовтня 2021 року приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні торгового залу гіпермаркету «Епіцентр», що в м. Києві по проспекту Григоренка,40, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, таємно викрав, належне ТОВ «Епіцентр К» майно на загальну суму 4383 грн. 10 коп., а саме: реле напруги «ZUBR D2-50» - 2 шт., загальною вартістю 1566 грн. 60 коп., реле напруги «ZUBR D2-40» - 4 шт., загальною вартістю 2816 грн. 50 коп., яке поклав до своєї сумки, пройшов повз касову зону не розрахувавшись, та направився до виходу.
Проте злочин не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками гіпермаркету.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого таухвалити новий вирок, яким застосувати ст. 69 КК України та призначити покаранняу вигляді штрафу.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений послався на те, що вирок суду є незаконним та занадто суворим. Зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, не враховує дані про його особу та не є необхідним для його виправлення. Вважає, щосуд залишив поза увагою обставини за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а самете, що у зв`язку с карантинними обмеженнями, загальним економічним спадом, нестабільною соціально-політичною ситуацією, що впливає на ринок праці в країні, він перебував у скрутному матеріальному становищі. Зазначає, що має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває в декретній відпустці. Також зазначає, що втой час коли він знаходився в пошуках роботи, його малолітній син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжко захворів. Всі наявні матеріальні ресурси були задіяні для лікування дитини, але коштів катастрофічно не вистачало. Перебуваючи у скрутному становищі і впавши у відчай, від неможливості надати допомогу родині, він зважився на крайні заходи - крадіжку, погано усвідомлюючи свої дії. Свою вину у вчиненні злочину повністю визнає, щиро покаявся, сподіваючись на розуміння. Також зазначає, що судом, при розгляді підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не було враховано наступних обставин, а саме те, що з моменту відбуття покарання він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; має позитивну характеристику за місцем проживання та за місцем роботи; з 2015 року перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 ; виховує сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; влаштувався на офіційну роботу і має постійне джерело доходу, що дозволяє утримувати родину.Вважає, що всі ці зазначені ним обставини свідчать про те, що він став на шлях виправлення і не має жодного бажання повертатися до вчинення протиправних дій.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнав винним себе у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги обвинуваченого, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний аналогічний злочин, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, офіційно не працює, наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому, та дійшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 КК України.
Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69, 75 КК України суд не вбачав, обґрунтовуючи це тим, що обвинувачений раніше вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період іспитового строку він знову вчиняв злочини, що свідчить про те, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Із таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено.
Підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя