ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3120/22 Справа № 175/3271/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.357 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. Водночас, цим вироком до набрання ним законної сили обвинуваченому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши останнього під-варту в залі суду.
В клопотанні захисник просить скасувати запобіжний захід, застосований відносно його підзахисного.
Захисник вважає, що підстави для застосування запобіжного заходу під час ухвалення вироку, за ініціативою суду відсутні та такими діями суд порушив основні гарантії права на справедливий судовий розгляд. Поряд із цим, адвокат вважає недоведеним встановлений судом ризик ймовірного переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання. Захисник вважає, що суд не врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, який має рід хронічних захворювань, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, відсутність судимостей. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що обвинувачений від органів досудового розслідування та суду не переховувався, кримінальному провадженню не перешкоджав, про підозру у вчиненні інших злочинів не повідомлявся та належним чином виконував свої процесуальні обов`язки. На переконання обвинуваченого, наведені обставини не дають суду підстав для застосування виключного запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисників, які клопотання підтримали, прокурорів, які проти задоволення клопотання заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про його обґрунтованість.
У відповідності з вимогами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, обмеження права на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Дана норма має своє продовження в національному законодавстві, а саме, в статті 29 Конституції України вказано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду й на підставах та в порядку, встановлених законом.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог судом враховано не було.
Так, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд врахував наявність ризику переховування від виконання вироку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважав що ОСОБА_8 може перешкоджати виконанню вироку після набрання ним законної сили.
Водночас, на переконання колегії суддів, суд не навів у вироку докладних мотивів свого рішення та не врахував при цьому положень ст. 183 КПК України щодо обмежень у застосуванні запобіжного заходу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 раніше не судимий та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України, санкція якого передбачає максимально суворе покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Разом із цим, жодні відомості про його ухилення від органів досудового розслідування чи суду або повідомлення про підозру у вчиненні іншого злочину матеріали провадження не містять.
Таким чином, ОСОБА_8 не є особою до якої може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в розумінні вимог ст. 183 КПК України.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки та, крім іншого, протягом судового розгляду належно виконував свої процесуальні обов`язки та жодного запобіжного заходу в ході досудового розслідування та судового розгляду відносно нього обрано не було, що свідчить про недоведеність ризику його ймовірного переховування з метою ухилення від покарання, призначеного судом.
Отже, на переконання колегії суддів, застосовуючи запобіжний захід ОСОБА_8 суд порушив вимоги кримінального процесуального закону та дійшов передчасного висновку про наявність виключних підстав для тримання обвинуваченого під вартою.
За цих обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Заперечення прокурора про те, що запобіжний захід може бути застосовано не лише ухвалою, а також й вироком суду, колегія суддів не враховує, оскільки скасовує запобіжний захід з інших підстав.
Керуючись ст.ст. 401, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Скасувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, звільнивши негайно з-під варти.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4