ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1177/22 Справа № 185/2276/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000235 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 11 лютого 2020 року.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
10 лютого 2020 року протягом дня ОСОБА_7 , разом зі своїм зведеним братом ОСОБА_9 , під час сумісного відпочинку вживали спиртні напої. Після 21 год. 00 хв. Цього ж дня, ОСОБА_7 спільно зі ОСОБА_9 знаходилися за місцем свого мешкання в одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , де на той час також знаходилися інші члени їхньої родини - мати ОСОБА_10 та батько ОСОБА_11 , які в цей час відпочивали в іншій кімнаті вказаної квартири.

Приблизно о 01 год. 15 хв. 11 лютого 2020 року, під час спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 взяв в праву руку кухонний ніж, який находився на столі в кімнаті та направився в сторону ОСОБА_9 .

У свою чергу ОСОБА_9 , бажаючи уникнути конфліктної ситуації, що сталася між ними вийшов з кімнати, зачинивши за собою двері та утримував їх з іншої сторони руками, перешкоджаючи ОСОБА_7 їх відчинити. Під час спроби відчинення дверей кімнати, відчуваючи опір зі сторони ОСОБА_9 , який утримував двері, у ОСОБА_7 раптово виник протиправний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Приблизно о 01 год. 20 хв. цього ж дня, ОСОБА_7 ,реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ним дій, тримаючи в правій руці ніж, просунувши між дверима кімнати та стіною свою праву руку, в якій утримував ніж та умисно, із застосуванням фізичної сили, наніс один удар ножем в ліву скроневу частину голови ОСОБА_9 , який в той момент перебував з іншої сторони дверей кімнати та намагався протистояти відчиненню дверей ОСОБА_7 .
В результаті нанесення удару ножем в голову ОСОБА_9 , ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення голови скроневої області зліва, що супроводжувалося забоєм головного мозку ІІІ ступеню, забоєм скроневої частки, субарахноїдальним та внутрішньо шлунковим крововиливом зліва, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить вказаний вирок змінити, пом`якшити покарання та застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України.

Вважає, що оскаржуваний вирок є занадто суворим.

Вказує, що вину у скоєному визнає в повному обсязі, розкаюється, раніше не судимий, має батька пенсіонера 75 років, який потребує його догляду та допомоги.

- захисник обвинуваченого просить вказаний вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Вважає вказаний вирок суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, постановленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства і таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.
Захисник вказує, що ОСОБА_7 критично оцінив свою поведінку визнавши вину, готовий нести кримінальну відповідальність, активно сприяв розкриттю злочину, тобто він добровільно своїми активними діями надав допомогу органам слідства і суду в з`ясуванні всіх обставин вчинення ним злочину, що має істотне значення для повного його розкриття, щиро розкаявся. ОСОБА_7 надав потерпілому матеріальну допомогу для надання останньому невідкладної медичної допомоги в лікарні.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_7 має батька похилого віку 74 роки, який постійно хворіє різними хворобами, потребує постійної допомоги.

Вважає, що вищевказані обставини є обставинами, які пом`якшують покарання, які судом були враховані не в повному обсязі і недостатньо.

Крім того, ОСОБА_7 як особистість має міцні соціальні зв`язки, а саме: зареєстрований і має постійне місце проживання в м. Павлоград; за місцем проживання характеризується позитивно; до арешту офіційно був працевлаштований в охоронній фірмі охоронцем, за місцем даної роботи характеризується позитивно; раніше не судимий; на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років є несправедливим і занадто суворим.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відносно доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття.

В той же час колегія суддів зазначає, що потерпілий наполягав на призначенні покарання обвинуваченому, пов`язаного з позбавленням волі.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції враховано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі на строк 6 років.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_7 та його захисника в апеляційних скаргах, що ОСОБА_7 має батька пенсіонера 75 років, який потребує його догляду та допомоги, само по собі не може бути безумовною підставою для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, адже він скоїв тяжкий злочин, навмисно спричинив потерпілому ножем проникаюче колото-різане поранення голови скроневої області зліва, що супроводжувалося забоєм головного мозку ІІІ ступеню, забоєм скроневої частки, субарахноїдальним та внутрішньо шлунковим крововиливом зліва, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4