КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві з застосуванням відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003780 щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 серпня 2022 року включно.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції, на підставі наданих йому матеріалів, дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні їй запобіжного заходу суттєво не зменшилися.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо неї запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

ОСОБА_6 зазначає про незаконність і необґрунтованість ухвали суду та вважає, що вона постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки матеріали провадження не містять жодних доказів наявності в її поведінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Не доведено вказаних обставин, на думку ОСОБА_6 , і прокурором при вирішенні питання про продовження їй строку тримання під вартою.
Крім того, ОСОБА_6 посилається на необґрунтованість пред`явленого їй обвинувачення та просить врахувати, що під вартою вона знаходиться з 17 червня 2020 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003780 щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 серпня 2022 року включно.
Перевіривши ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та розмір покарання, який останній загрожує у разі визнання її винуватості, а саме до семи років позбавлення волі, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні яких остання обвинувачується, підвищений рівень їх суспільної небезпеки, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченої, а саме її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що вона не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, на даний час щодо неї скеровано до суду обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_6 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо відсутності доказів існування в її поведінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наданими суду матеріалами, в яких міститься достатньо відомостей з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на необґрунтованість обвинувачення, то вказані обставини є предметом дослідження під час розгляду кримінального провадження по суті.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року, а відтак апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3