Справа № 455/140/18
Провадження № 1-кп/455/13/2022
У Х В А Л А

04 серпня 2022 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання щодо визнання доказів очевидно недопустими у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Старосамбірського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження №000794 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 подав суду клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. У клопотанні просить визнати очевидно недопустимим доказом незавірену копію технічного звіту ОСОБА_6 та не досліджувати його в судовому засіданні
В клопотанні зазначає, що прокурор пропонує суду дослідити копію технічного звіту про результати огляду 04.10.2017 року лісових ділянок з дотримання природоохоронного законодавства на основі елементів лісогосподарської діяльності Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», складений ОСОБА_6 . Проте цей доказ є очевидно недопустимим, оскільки цей технічний звіт складений 04.10.2017 року, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування свідок ОСОБА_6 допитувався в якості свідка під час досудового розслідування 23.10.2017 року і не долучав слідчому до своїх показань цей технічний звіт. Також, ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження та взагалі не є представником компетентного органу на проведення перевірки дотримання природоохоронного законодавства та з інших питань. Цей акт, складений, без присутності ОСОБА_3 та інших представників Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», його не можна віднести до висновку ревізії або акту перевірки, які отримано в передбаченому КПК України порядку. Копія технічного звіту не завірена належним чином з проставлення дати, підпису, прізвища, ім`я та посади особи, яка склала цей технічний звіт. Не вказано жодного прізвища, ім`я та по батькові хто був присутній з представників Державної екологічної інспекції, представників лісової охорони Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», журналістів телеканалу «24», волонтерів проекту «Лісова варта». Немає дати та жодного підпису. Тобто немає обов`язкових реквізитів офіційного документу. У технічному звіті зазначено, що представлені відомості є випадковим оглядом лісових ділянок. Результати, тлумачення та висновки цієї публікації в жодному разі не можуть трактуватись як такі, що відображають повну картину стану справ у лісовому господарстві карпатського регіону. Висловлені тут думки не обов`язково співпадають з точкою зору всіх виконавців, партнерів і організацій, які підтримують важливість реалізації цього проекту . Відповідно нема підстав досліджувати дану копію невідомого документу в судовому засіданні. В технічному звіті відсутня законна підстава для проведення перевірки та складення такого технічного звіту. Відповідно ця копія не є джерелом доказу у виді документу. На підставі вищенаведеного просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задоволити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки воно є безпідставним. Всі вимоги КПК України стороною обвинувачення були дотримані.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотань сторони захисту, приходить до наступного.
Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 89 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Тобто, кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.
Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.
Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Крім цього особливе значення судом надається підтримці балансу інтересів різних учасників кримінального судочинства в рамках процесу доказування у кримінальному провадженні, що становить основний зміст кримінально-процесуальної діяльності.
Вирішення клопотання сторони захисту до видалення суду для ухвалення остаточного судового рішення по суті кримінального провадження, буде обмежувати права однієї зі сторін, оскільки вказане рішення суду не підлягає оскарженню.
Позбавивши права однієї зі сторін на надання та дослідження доказів, суд не забезпечить виконання завдань та засад кримінального провадження і перш за все змагальності сторін, свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведення перед судом їх переконливості.
У даному випадку прийняття і дослідження вказаних доказів як реалізація права сторони не може будь-яким чином непоправно нашкодити іншій стороні, оскільки суд у будь-який час може визнати не допустимим та не належним будь-який доказ. Натомість не прийняття і не дослідження будь-яких доказів на думку суду може непоправно нашкодити інтересам правосуддя, оскільки правила допустимості доказів є як гарантією прав особистості в кримінальному процесі так і гарантією правосуддя.
Окрім того, висловивши свою думку щодо копії технічного звіту про результати огляду 04.10.2017 року лісових ділянок з дотримання природооохоронного законодавства на основі елементів лісогосподарської діяльності Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», складеного ОСОБА_6 , суд заздалегідь до постановлення остаточного судового рішення висловить свою правову позицію за вказаним кримінальним провадженням, що в цілому може поставити під сумнів неупередженість суду і здатності його об`єктивно розглянути кримінальне провадження.
Відповідно суд вважає, що клопотання стороною захисту подано передчасно.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.86,87,89,94,290,369-372,376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом копії технічного звіту про результати огляду 04.10.2017 року лісових ділянок з дотримання природооохоронного законодавства на основі елементів лісогосподарської діяльності Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», складеного ОСОБА_6 .
Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст.89 КПК України з урахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1