Єдиний унікальний номер 725/3827/20
Номер провадження 1-кп/725/197/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2022 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

представника потерпілої: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000595 від 20.06.2020 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Замостя, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальний проступок при наступних обставинах:
Так, 08 червня 2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_11 , знаходячись поблизу «Аптеки-музей №2», розташованої по вул. О. Кобилянської, 43 в м. Чернівці, у ході сварки між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір, направлений на спричинення фізичного болю потерпілій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс їй один удар кулаком лівої руки в область правої частини голови та один удар кулаком лівою рукою в область лівого плеча, в результаті чого ОСОБА_9 було завдано фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального проступку не визнав та пояснив суду, що його колишня дружина повідомила йому, що захворіла на COVID і запитала чи може забрати їхніх дітей, щоб не заразити їх. Після чого забрав дітей та провели вихідні разом та в понеділок потерпіла зателефонувала та попросила, щоб протягом години повернув дітей, а якщо ні то викличе поліцію на що він відмовився. В подальшому з дітьми гуляли по АДРЕСА_2 , де й зустрівся з колишньою дружиною і сказав, що дитина буде з ним, на що остання почала кричати, що в неї викрадають дитину. В той момент проходило багато людей, так як дружина почала тягнути дитину, який не хотів до неї йти, то він відштовхнув її. Умислу завдати їй ударів чи тілесних ушкоджень у нього не було.
Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні суду показала, що обвинувачений є її колишнім чоловіком та в той день її молодший син перебував з батьком, тому що вона себе погано почувала, їй зателефонував син плачучи та сказав, що хоче до неї і вона вирішила забрати його, попередньо зателефонувавши мамі колишнього чоловіка та чекала біля під`їзду, щоб вони вийшли Зазначила, що події відбувались біля магазину "Берізка", колишній чоловік підійшов з сином, не віддавав його, почав штовхати і кричати. Там були люди близько 15 чоловік, які підбігли на крики та допомагали їй. З боку обвинуваченого були лайка та погрози, окрім того він наніс рукою удар в обличчя, внаслідок чого було незначне почервоніння, а також була біль в плечах, внаслідок штовханини. З допомогою людей звільнили дитину та побігли з ним додому. Із заявою звернулась в поліцію в той же день на адміністративне правопорушення, а на кримінальне написала пізніше, протягом 10 днів після, експертизу не проходила, однак має довідку з лікарні по вул. Фастівській. Вказувала, що пізніше написала заяву про закриття, так як примирилась з колишнім чоловіком та претензій до чоловіка не має.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що в червні повертався з парку з онуком, який їхав на скутері та почув сварку між чоловіком та жінкою з якими була дитина. Він спостерігав десь 4-5 хв. за даним конфліктом, Чоловік штовхав дружину, яка стояла і мовчала, їхня дитина була поруч та плакала, люди кинулись їх розбороняти, а саме хлопець із натовпу. Вказував, що на його думку було порушено порядок, оскільки там було багато людей та дітей на вулиці. Його дочка працює в органах поліції та його допитували по цій справі, а саме ОСОБА_13 , допит тривав десь пів години.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, окрім показів свідка та потерпілої підтверджується письмовими доказами, дослідженими та проаналізованими судом, а саме:

- Витягом з ЄРДР № 0000595 від 20.06.2020 року, відповідно до якого 08 червня 2020року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_11 , знаходячись поблизу «Аптеки-музей №2», розташованої по вул. Ольги Кобилянської, 43 м. Чернівці, у ході сварки між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір направлений на спричинення фізичного болю потерпілій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс їй удар кулаком лівої руки в область правої частини голови та один удар кулаком лівою рукою в область лівого плеча, в результаті чого ОСОБА_9 було завдано фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень. (а.п. 3-4, 11, т.1);

- Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.06.2020 р. від ОСОБА_9 , відповідно до якої 08.06.2020 р. о 18 год. 00 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , наніс в ході словесного конфлікту декілька ударів обличчя та штовхав в стіну ОСОБА_9 , чим завдав останній фізичного болю. (а.п.16, т. 1);

- Протоколом огляду предмету від 21.06.2020р., в ході якого було переглянуто диск з відеозаписом вищевказаних подій, де відображається, що 08 червня 2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_11 , знаходячись поблизу «Аптеки-музей №2», у ході сварки між ОСОБА_9 , наніс їй один удар кулаком лівої руки в область правої частини голови та один удар кулаком лівою рукою в область лівого плеча.(а.п.35-36, т.1);

- Копією довідки №101 ОКУ «Лікарня швидкої медичної» від 08.06.2020р., відповідно до якої у ОСОБА_9 забій м`яких тканин обличчя (а.п. 80, т. 1)

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
З приводу тверджень захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ст. 284 КПК України, оскільки посилання сторони обвинувачення лише на те, що потерпіла є колишньою дружиною обвинуваченого, недостатньо для того щоб стверджувати про існування ситуації домашнього насильства, а тому сторона обвинувачення мала довести обставини, які свідчать що потерпіла від інкримінованого злочину є у той же час і жертвою домашнього насильства, суд зазначає наступне.
Законом № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Зокрема, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».

Кримінальний кодекс також було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, було внесено зміни й до ч. 1 ст. 67 КК, яку доповнено п. 61 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

Так, поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК, але й в інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.

Про це, зокрема, свідчать щонайменше наступні два аргументи.

По-перше, якщо б законодавець вважав за необхідне обмежити дію заборони щодо закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК виключно справами за ст. 126-1 КК, то очевидно за правилами законодавчої техніки в цілях правової визначеності він би використав у цій нормі формулювання «крім… злочину, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України» (зокрема, в ситуаціях, коли законодавець вважає за необхідне визначити вичерпний перелік злочинів, щодо яких застосовуються ті чи інші процесуальні правила, він прямо вказує на конкретні розділи, статті та частини статей Особливої частини КК, навіть, якщо такий перелік є досить довгим - див., наприклад, ч. 8 ст. 214, ч. 1 ст. 250, п. 9 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 297-1, ст. 477 КПК тощо). Натомість більш широке формулювання «крім… злочину, пов`язаного з домашнім насильством» очевидно має на меті поширити дію цієї заборони на невичерпний перелік злочинів, які за тих чи інших умов підпадають під ознаки домашнього насильства, визначення якого слід міститься в профільному законодавчому акті - Законі № 2229-VIII («Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

По-друге, ст. 126-1 КК хоча і має назву «Домашнє насильство», однак вона передбачає відповідальність не за всі діяння, пов`язані з домашнім насильством у розумінні названого вище Закону № 2229-VIII, а лише за форми фізичного, психологічного або економічного домашнього насильства, що вчиняються систематично.

Натомість ст. 1 Закону № 2229-VIII містить більш широке визначення поняття «домашнього насильства», під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Таким чином, під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Оскільки із самої назви Закону України № 2227-VIII від 6 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК був доповнений словами «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством», слідує, що він має на меті реалізацію положень Стамбульської конвенції, то саме таке широке тлумачення слів «злочину, пов`язаного з домашнім насильством» найбільше відповідає цілям прийняття названого Закону.

Саме такий підхід узгоджується із висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19, згідно з яким злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, у суду відсутні підстави закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, наданих у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те що, згідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України відноситься до категорії проступків, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя.

Згідно із ч. 1 ч 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої законом України від 07.07.1997 р. №475/97-ВР- кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з вимог закону і положень ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи обставини провадження і особу ОСОБА_11 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, але вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до проступків, беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, обираючи один із альтернативних видів покарань, передбачених ч. 1 ст. 126 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт. Обставин, при наявності яких виправні роботи не призначаються, передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, в судовому засіданні не встановлено. Таку міру суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_11 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.
За приписом ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 року по справі №760/18016/15-к зазначив, що звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.. 49 КК України. Заокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 КК України.

Виходячи з того, що дня вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків минуло понад два роки, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ: оптичний носій CD-R, 700 Mb, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження залишити там же.
Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1