Номер провадження 1-кп/243/464/2022
Номер справи 243/2175/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 13 » жовтня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року кримінальне провадження № 0000198, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03 лютого 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 20 червня 2022 року, кримінальне провадження № 0000119, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 лютого 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 23 лютого 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Андріївка Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, являється інвалідом третьої групи, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-04 березня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 355 частина 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк два роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч. 1, 126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 протягом тривалого часу спільно проживає з дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешкають у будинку, який належить ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Останні між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто ОСОБА_4 перебуває з ОСОБА_6 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання ОСОБА_4 постійно та систематично вчиняє стосовно ОСОБА_6 домашнє насильство, що виражається у висловлюванні образ грубою нецензурною лайкою, залякувань на адресу ОСОБА_6 , застосовує психологічне та фізичне насильство, своєю поведінкою завдає їй психологічну травму, у зв`язку із чим ОСОБА_4 неодноразово протягом 2021- 2022 років притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення насильства в сім`ї.

Однак ОСОБА_4 , незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, продовжував свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 .

Так, 27 січня 2022 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо виражався на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, ображав її, погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою, а також застосував фізичне насильство, чим принижував її гідність, спричинив емоційну невпевненість та побоювання за свою безпеку у потерпілої, що спричинило психологічні страждання ОСОБА_6 .

В результаті вчинення ОСОБА_4 вказаних умисних систематичних дій, спрямованих на вчинення психологічного та фізичного насильства, відповідно до Висновку судово- психологічної експертизи, з урахуванням індивідуально психологічних особливостей особистості ОСОБА_6 , ситуація, що досліджується за справою, є для неї психотравмуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши психологічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_4 у ОСОБА_6 мають місце психологічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.

Крім того, 11 лютого 2022 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували в коридорі будинку АДРЕСА_2 , де у вказаний час, в зазначеному місці, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 раптово виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , 11 лютого 2022 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в коридорі будинку АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_6 , та діючи умисно, протиправно, почав наносити удари кулаком правої руки по голові, а саме по обличчю та волосистій частині голови. Після чого наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини зліва, в результаті чого ОСОБА_6 впала на землю.

Продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 підійшов до неї та почав наносити удари правою ногою по тулубу, а саме не менше двох ударів в область спини та один удар в область грудної клітини зліва.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин волосистої частини голови, синці обличчя, забій м`яких тканин з синцем грудної клітини зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1, 126-1 КК України та суду пояснив, що він протягом тривалого часу спільно проживає з дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешкають у будинку, який належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 . Він та його дружина між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, перебувають у сімейних відносинах. Під час сумісного проживання він постійно та систематично вчиняє стосовно ОСОБА_6 домашнє насильство, що виражається у висловлюванні образ грубою нецензурною лайкою, залякувань на адресу ОСОБА_6 , застосовує психологічне та фізичне насильство, своєю поведінкою завдає їй психологічну травму, у зв`язку із чим його неодноразово протягом 2021- 2022 років притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення насильства в сім`ї. Однак він, незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, продовжував свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 .

Так, 27 січня 2022 року приблизно о 16 годині 30 хвилин він, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо виражався на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, ображав її, погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою, а також застосував фізичне насильство, чим принижував її гідність, спричинив емоційну невпевненість та побоювання за свою безпеку у потерпілої, що спричинило психологічні страждання ОСОБА_6

11 лютого 2022 року приблизно о 17 годині 30 хвилин він та ОСОБА_6 перебували в коридорі будинку АДРЕСА_2 , де у вказаний час, в зазначеному місці, між ним та ОСОБА_6 раптово виникла словесна сварка, в ході якої він підійшов до ОСОБА_6 , та діючи умисно, почав наносити удари кулаком правої руки по голові, а саме по обличчю та волосистій частині голови. Після чого наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини зліва, в результаті чого ОСОБА_6 впала на землю. Він підійшов до ОСОБА_6 та почав наносити удари правою ногою по тулубу, а саме не менше двох ударів в область спини та один удар в область грудної клітини зліва. В результаті його умисних протиправних дій потерпілій ОСОБА_6 спричинено забій м`яких тканин волосистої частини голови, синці обличчя, забій м`яких тканин з синцем грудної клітини зліва.

У тому, що вчинив вказані кримінальні правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпіла ОСОБА_6 яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без її участі. Претензій матеріального та морального характеру не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000119 було зареєстровано 12 лютого 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Довідки № 3 від 11 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 звернулася до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» з діагнозом: Забої голови, обличчя. Забій грудної клітки ліворуч.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_6 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення 11 лютого 2022 року: продемонструвала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 14 лютого 2022 року з участю потерпілої ОСОБА_6 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_7 докладно розповіла та показала обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 11 лютого 2022 року: продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 14 лютого 2022 року з участю свідка ОСОБА_7 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_8 , за участю її законного представника ОСОБА_9 докладно розповіла та показала обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 11 лютого 2022 року: продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 14 лютого 2022 року з участю свідка ОСОБА_8 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих та законного представника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 14 лютого 2022 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судово-медичної експертизи № 42 від 14 лютого 2022 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_6 при освідуванні та зверненні за медичною допомогою забій м`яких тканин волосистої частини голови, синці обличчя, забій м`яких тканин з синцем грудної клітини зліва утворились від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію і характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 отримання тілесних ушкоджень власноруч неможливо. Беручи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 виникнення їх при падінні з вертикального положення тіла та ударі о тверду площину неможливо. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворились від не менш ніж 4-х травмуючих впливів.

Із Висновку судово-медичної експертизи № 50 від 17 лютого 2022 року вбачається, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виключена можливість їх утворення при обставинах, на які вказує потерпіла в Протоколі допиту та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 14 лютого 2022 року. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виключена можливість їх утворення при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_7 в Протоколі допиту та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 14 лютого 2022 року. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виключена можливість їх утворення при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_8 в Протоколі допиту та в Протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 14 лютого 2022 року.

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000198 було зареєстровано 03 лютого 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року у справі №243/1934/21 вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 2 КУпАП, за події, які мали місце 21 лютого 2021 року.

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2021 року у справі №243/10521/21 вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 частина 2 КУпАП, за події, які мали місце 22 вересня 2021 року.

Із Висновку експерта № 3095-3096 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 18 лютого 2022 року вбачається, що « У ОСОБА_6 існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які створилися у її життєдіяльності внаслідок дій ОСОБА_4 , які зумовили порушення звичного стереотипу її життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам підекспертної в особистому та фізичному благополуччі, в активній і продуктивній життєдіяльності, упевненості в собі та у майбутньому, у повноцінному спілкуванні зі значимим для неї оточенням. З урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_6 , ситуація, що досліджується за справою, є для неї психотравмуючою (стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши психологічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_4 у ОСОБА_6 мають місце психологічні (моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.»

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. ст.125 ч.1, 126-1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінальних правопорушень мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 125 ч. 1 КК України умисне легке тілесне ушкодження, за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних, психологічних страждань потерпілої особи.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінальних правопорушень законодавством до кримінальних проступків та нетяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілої, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 частина 1, 126-1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінальних правопорушень. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до п.1 частини 1 статті 67 КК України є рецидив кримінальних правопорушень; п.6-1 частини 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо подружжя; п. 13 частини 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків та нетяжких злочинів у період іспитового строку, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, задовільно характеризується за місцем мешкання, на обліку у психіатричному лікувальному закладі не перебуває.

У відповідності до Довідки Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янськ № 4/243 від 04 лютого 2022 року ОСОБА_4 на диспансерному обліку чи під профілактичним наглядом у лікаря нарколога не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, в межах санкції інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до частини 3 статті 56 КК України « Громадські роботи» « Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби». Враховуючи, що ОСОБА_4 являється інвалідом третьої групи, то йому можливо призначити покарання у виді громадських робіт.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді громадських робіт є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

У відповідності до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як вказано у ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно абз.3 п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

На підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 355 частина 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк два роки.

Отже, при визначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Акту Донецького відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.. Засл.проф. М.С. Бокаріуса» № 3095-3096 вартість виконання висновку експерта, експертного дослідження № 3095-3096 витрати на проведення судово психологічної експертизи за Висновком експерта № 3095-3096 від 18 лютого 2022 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000198, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03 лютого 2022 року складають 1887 грн 70 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1, 126-1 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону: за статтею 125 частина 1 КК України у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин; за статтею 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, у відповідності до частина 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 за цим вироком призначити шляхом часткового складання призначених покарань громадські роботи на строк двісті сорок годин.

За сукупністю вироків, у відповідності до частини 1 статті 71, п.п. «г» пункту 1 частини 1 статті 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком не відбутої частини покарання, призначеного на підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2021 року позбавлення волі на строк три роки десять днів з ізоляцією засудженого та поміщення його до Кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_10 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)» доручити працівникам Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Андріївка Слов`янського району Донецької області , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судово- психологічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000198, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 лютого 2022 року - Висновок експерта № 3095-3096 від 18 лютого 2022 року у розмірі 1887 грн 70 коп. ( одна тисяча вісімсот вісімдесят сім грн 70 коп.).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .