Справа №589/4285/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/233/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 10.04.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі, 27.06.2019 звільнений по відбуттю строку покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 , в якій він просив змінити вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, призначити міру покарання з урахуванням пом`якшуючих обставин і застосувати до нього ст..69 КК України в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України в виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- за ч. 1 ст. 187 КК України в виді позбавлення волі на строк 3 роки,

- за ч. 3 ст. 289 КК України в виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю даних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання в виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2020 в виді позбавлення волі на строк 4 роки більш суворим за даним вироком, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 в виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк покарання визначено рахувати з 06.11.2020 (з дня затримання).

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишено в виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2778 грн. 65 коп.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2020.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що при призначенні йому міри покарання суд відніс до пом`якшуючих обставин тільки те, що він визнав свою вину та не взяв до уваги інші пом`якшуючі обставини, а саме: те що він має цивільну дружину ОСОБА_9 , її неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими підтримує соціальні зв`язки; батьки дружини є пенсіонерами та потребують його допомоги, оскільки цивільна дружина працює на території іншої держави (Польші) і не має можливості доглядати за батьками; він щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню злочину, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_11 ; позитивно характеризується за своїм місцем реєстрації.

Вказував, що в кримінальному провадженні тяжкі наслідки не настали, позов на користь держави визнав повністю.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до апеляційного суду 31.05.22р, обвинувачений просив врахувати ще й ту обставину, що в нього помер батько і рідна сестра залишилась сиротою.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 06.11.2020 близько 16 год. 40 хв. ОСОБА_8 будучи пасажиром автомобілю таксі «HYUNDAY Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору під керуванням ОСОБА_11 вирішив заволодіти вказаним автомобілем і чужим майном, та для забезпечення бажаного ним результату вирішив позбавити волі водія автомобілю.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 маючи умисел на незаконне позбавлення волі, порушуючи право людини на свободу пересування, а саме вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, діючи умисно, з корисливих мотивів, попросив водія відвезти його до лісового масиву за Лазарівським мікрорайоном м. Шостка, де наказав зупинити автомобіль. Після чого, злякавшись ОСОБА_11 вийшов із салону автомобілю, та спробував втекти, однак ОСОБА_8 наздогнавши та з метою позбавлення волі ОСОБА_11 , засунув йому в руки самостійно виготовлений ним муляж вибухового пристрою схожого на гранату, який він на той час мав при собі та повідомив, що то граната і висмикнувши кільце наказав тримати вказаний предмет у руках, бо інакше він вибухне. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 наказав ОСОБА_11 йти до автомобілю та сідати на пасажирське сидіння. Сприйнявши вказаний муляж як справжню гранату, ОСОБА_11 , побоюючись за власне життя та здоров`я, повністю виконав наказ ОСОБА_8 та не вчиняючи будь-якого опору, сів на вказане йому місце.

Продовжуючи свої злочинні наміри ОСОБА_8 повернувся до автомобілю, де сів на водійське сидіння та зачинивши дверцята, керуючи автомобілем поїхав на ньому до міста, тим самим створив зовнішні перешкоди вільного пересування ОСОБА_11 та незаконно позбавив його волі.

Крім того, 06.11.2020 близько 16-40 годин ОСОБА_8 будучи пасажиром автомобілю таксі «HYUNDAY Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору під керуванням ОСОБА_11 вирішив будь-яким способом заволодіти вказаним автомобілем.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 попросив водія відвезти його до лісового масиву за Лазарівським мікрорайоном м. Шостка, та маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, діючи повторно, наказав зупинити автомобіль. Злякавшись ОСОБА_11 вийшов із салону автомобілю, та спробував втекти, однак ОСОБА_8 наздогнавши потерпілого, з метою подавлення волі ОСОБА_11 , засунув йому в руки самостійно виготовлений ним муляж вибухового пристрою схожого на гранату, який він на той час мав при собі та повідомив, що то граната і висмикнувши кільце наказав тримати вказаний предмет у руках, бо інакше він вибухне. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 наказав ОСОБА_11 йти до автомобілю та сідати на пасажирське сидіння. Сприйнявши вказаний муляж як справжню гранату, ОСОБА_11 , побоюючись за власне життя та здоров`я, повністю виконав наказ ОСОБА_8 , та не вчиняючи будь-якого опору сів на вказане йому місце. Продовжуючи свої злочинні наміри ОСОБА_8 повернувся до автомобілю, де сів на водійське сидіння та керуючи автомобілем почав їхати на ньому до міста.

Таким чином ОСОБА_8 , діючи повторно, із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, незаконно заволодів автомобілем таксі "HYUNDAY Accent" реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, вартістю 125372грн., який належить ОСОБА_12 , чим заподіяв останньому матеріальний збиток на заявлену суму 125372грн.

Крім того, 06.11.2020 близько 16-40 годин ОСОБА_8 будучи пасажиром автомобілю таксі «HYUNDAY Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору під керуванням ОСОБА_11 вирішив будь-яким способом заволодіти майном ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 попросив водія відвезти його до лісового масиву за Лазарівським мікрорайоном м. Шостка, та маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, із погрозою застосування насильства небезпечного доя життя та здоров`я потерпілого наказав зупинити автомобіль. Злякавшись ОСОБА_11 вийшов із салону автомобілю, та спробував втекти, однак ОСОБА_8 наздогнавши з метою подавлення волі ОСОБА_11 , засунув йому в руки самостійно виготовлений ним муляж вибухового пристрою схожого на гранату, який він на той час мав при собі та повідомив, що то граната і висмикнувши кільце наказав тримати вказаний предмет у руках, бо інакше він вибухне. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 наказав ОСОБА_11 йти до автомобілю та сідати на пасажирське сидіння. Сприйнявши вказаний муляж як справжню гранату, ОСОБА_11 , побоюючись за власне життя та здоров`я, повністю виконав наказ ОСОБА_8 , та не вчиняючи будь-якого опору сів на вказане йому місце. Продовжуючи свої злочинні наміри ОСОБА_8 повернувся до автомобілю, де сів на водійське сидіння та керуючи автомобілем почав їхати на ньому до міста.

Не зупиняючись на досягнутому близько 17-00 годин 06.11.2020 ОСОБА_8 , керуючи викраденим ним автомобілем «HYUNDAY Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору та їдучи по автодорозі з Лазарівського мікрорайону м. Шостка у напрямі вул. Шевченко в м. Шостка спитав ОСОБА_11 , який знаходився у салоні автомобілю з муляжем гранати у руках, чи є у автомобілі пальне. На це останній повідомив, що пального вистачить на 40 км., після чого ОСОБА_8 сказав, що цього йому замало і треба заправити автомобіль, та став вимагати у ОСОБА_11 гроші. У відповідь на вимоги останній повідомив, що має тільки 100 грн., після чого, ОСОБА_8 під`їхав на АЗС «Форсаж» за адресою: Сумська область, м.Шостка, вул. Шевченко, 57а, схопив ОСОБА_11 , який знаходився на той час у салоні автомобілю з муляжем гранати у руках та наказав останньому віддати йому 100 грн. Сприймаючи дії ОСОБА_8 як реальну загрозу життю та здоров`я, побоюючись за власне життя, ОСОБА_11 вирвався із рук ОСОБА_8 та відчинивши двері вибіг із салону автомобілю. Після цього, ОСОБА_8 на викраденому ним автомобілі з місця вчинення злочину зник.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, яка заперечила проти вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені, та ніким не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, яке обвинувачений вважав суворим та вбачав підстави для його пом`якшення шляхом застосування до нього ст.69 КК України, то колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями, встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_8 належним чином враховував обставину яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, а саме визнання ним своєї вини. Обставиною, яка б обтяжувала покарання, судом першої інстанції визнано рецидив злочину.

При призначенні покарання судом першої інстанції також належним чином враховано особу обвинуваченого, який є раніше судимим, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, утриманців не має, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень - трьох злочинів (нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого). Також судом враховано, що обвинувачений вчинив вищевказані кримінальні правопорушення в стані судимості за умисні злочини проти власності.

Враховуючи вищенаведені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та особу обвинуваченого, виходячи зі змісту загальної та спеціальної превенції, яка має на меті попередження вчинення нових злочинів та перевиховання засудженого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, у відповідності вимог ст. ст. 50, 65 КК України, у вироку належним чином мотивував підстави прийнятого судового рішення, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_13 про застосування відносно нього положень ст. 69 КК України, оскільки він визнав свою вину, має цивільну дружину ОСОБА_9 , її неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими підтримує соціальні зв`язки; батьки дружини є пенсіонерами та потребують його допомоги, оскільки цивільна дружина працює на території іншої держави (Польші) і не має можливості доглядати за батьками; він щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню злочину, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_11 ; позитивно характеризується за своїм місцем реєстрації, разом з тим в кримінальному провадженні тяжкі наслідки не настали, позов на користь держави визнав повністю, а також те, що в нього помер батько і рідна сестра залишилась сиротою, то колегія суддів зазначає, що ці обставини жодним чином знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів і не можуть бути підставами для застосування ст.69 КК України.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

Судом першої інстанції встановлено обставини, що пом`якшують покарання, але цих обставин недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за що йому призначалась реальна міра покарання, 27.06.2019 року він звільнився по відбуттю строку покарання. Разом з тим, з моменту винесення відносно нього останнього вироку 10.04.2019 року ОСОБА_8 16.11.2020 року вже вчиняє інші кримінальні правопорушення три злочини (нетяжкий, тяжкий та особливо тяжкий), що аж ніяк не вказує на його бажання виправлятись та припинити вчиняти кримінальні правопорушення.

З вироку суду вбачається, що за інкриміновані йому злочини за ч.2 ст.146, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України суд призначив йому покарання у виді восьми років позбавлення волі, що є мінімальним за санкцією ч.3 ст.289 КК України, яка надає право призначити особі покарання від 8 до 12 років позбавлення волі.

Тому посилання обвинуваченого як на підстави застосування відносно нього положень ст..69 КК України та призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті інкримінованого злочину (визнання вини, щирого каяття, сталих соціальних зв`язків, визнання цивільного позову) колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 .

Істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2021 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4