ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1784/22 Справа № 192/983/20 Головуючий у І-й інстанції - ОСОБА_1 Головуючий у ІІ-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 30001084 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , працевлаштований охоронцем ПАТ «ГРОМ», освіта повна середня, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, військовозобов`язаний, раніше судимий:
19 квітня 2004 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 2 років позбавленні волі. Звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
23 червня 2005 року Дніпропетровським апеляційним судом за п. п. 1, 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років 6 місяців позбавленні волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду від 19 квітня 2004 року. Остаточно призначено 15 років позбавлення волі. Звільнився 04 вересня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 09 місяців 27 днів;
28 грудня 2021 року Новокаховським міським судом Херсонської області за ч. 1 ст. 259 КК України до 2 років позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2021 року, більш суворим покарання за оскаржуваним вироком, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 02 листопада 2021 року.
Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у відповідності до вимог закону.
За обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_9 27 травня 2020 року в період часу з 16 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Центральній в с. Маяк Солонянського району Дніпропетровської області безпричинно, без конкретної мети, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на надання в офіційні органи свідомо неправдивого повідомлення про загрозу безпеки громадян, здійснив по засобу телефонного зв`язку із мобільного телефону «Sigma» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , в якому знаходилась карта мобільного оператора «Vodafon» з номером НОМЕР_3 , що належить йому, дзвінок оператору «102» і повідомив про підготовку вибуху в адміністративній будівлі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, розташованої за адресою: м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 1, тобто умисно розповсюдив свідомо неправдиву інформацію про загрозу безпеки громадян. Таким чином, ОСОБА_9 діючи умисно, здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Умисні дії ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначити покарання за нижчою межою запропонованою прокурором, а саме 2 роки 2 місяці позбавлення волі, з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покарання призначене оскаржуваним вироком є надмірним, а покарання призначене без врахування відношення обвинуваченого до скоєного, а саме судом не було враховано форму вини, щире каяття та активне сприяння розслідуванню даного злочину як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду справи, а також те, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, військовозобов`язаний, має бойовий досвід та бажання захищати Батьківщину.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь, у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржуються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисника також не наведено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем реєстрації та мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин в період не знятої та не погашеної судимості, на час розгляду справи перебуває під вартою у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу за вчинення аналогічного злочину, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочину.
Судом першої інстанції було належним чином проаналізовано сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_8 та дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання виключно у виді позбавлення волі у межах санкції передбаченої статті, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі не наведено, та не зазначено під час апеляційного розгляду.
Щодо доводів сторони захисту в апеляційний скарзі про те, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , як обставини, які пом`якшують покарання, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»: активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи; щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як було встановлено судом першої інстанції, суб`єктивне ставлення ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на пом`якшуючі обставини та визнання своєї винуватості, крім того, обвинувачений раніше судимий, в тому числі за аналогічний злочин, що не може свідчити про наявність щирого каяття у обвинуваченого, оскільки щире каяття вбачає, що обвинувачений приймає рішення більше не вчиняти злочинів, а тому, на думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні відсутні такі пом`якшуючі обставини як активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Також апеляційним переглядом встановлено, що доводи про те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, військовозобов`язаний, має бойовий досвід та бажання захищати Батьківщину, відхиляються колегією суддів, оскільки судом першої інстанції були належним чином оцінені дані про особу обвинуваченого та взяті до уваги у сукупності з іншими обставинами справи.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 28 грудня 2021 року Новокаховським міським судом Херсонської області був засуджений за ч. 1 ст. 259 КК України до 2 років позбавлення волі. За оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_8 було призначено покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2021 року, більш суворим покаранням за даним вироком, було остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

Тобто, суд апеляційної інстанції не може призначити остаточне покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_8 було призначено реальну міру покарання, у вигляді двох 2 років позбавлення волі, а оскільки оскаржуваним вироком було застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосовувати положення ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, оскільки покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог кримінального закону, є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії даного судового рішення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4