Справа № 305/104/21
Провадження № 1-кп/307/27/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12
захисника ОСОБА_13
спеціаліста ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2020 року за №0000632 про обвинувачення ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_12 , 01 листопада 2020 року близько 23 години за місцем свого постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час спільного вживання алкогольних напоїв з чоловіком своєї сестри ОСОБА_10 - ОСОБА_15 , у ході словесної суперечки, яка виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел на вчинення умисного вбивства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, у приміщенні жилої кімнати завдав ОСОБА_15 чотири удари уламком скла із гострим краєм, у життєво важливий орган - шию, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , виштовхав його із приміщення будинку на подвір`я, де завдав лезом сокири два удари у життєво важливий орган голову, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці заподіяння йому тілесних ушкоджень та крім цього наніс йому не менше восьми ударів по тілу та ногах, а саме: п`ять рубаних ран поперекової ділянки спини, рубану рану правової підпахової ділянки, дві рубані рани лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Своїми діями ОСОБА_12 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 , вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 01 листопада 2020 року протягом дня він разом із ОСОБА_16 розпивали алкогольні напої у кафе, після чого ввечері, точний час не пригадує, вони разом повернулися до нього додому. Так, як він перебував у стані алкогольного сп`яніння, точно не пригадує, як саме потерпілий ОСОБА_15 прийшов до його будинку. Під час перебування в будинку між потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виникла суперечка, яка згодом переросла у бійку. ОСОБА_16 взяв сокиру почав наносити удари ОСОБА_15 , спочатку зламав йому ногу, а потім наносив удари в інші частини тіла. Під час бійки, кимось із них було розбите скло у дверях. Взявши частину скла він, ОСОБА_12 почав наносити удари, проте кому саме та в яку частину тіла він не пригадує. Згодом, він забрав сокиру у ОСОБА_16 та поставив її у коридорі, де у той час знаходився ОСОБА_15 у якого уже була пошкоджена права сторона поломана нога та пошкоджений хребет. Тоді він наказав ОСОБА_16 , щоб той ішов геть. Після цього, він витягнувши ОСОБА_15 на вулицю, взяв сокиру та почав наносити йому удари в різні частини тіла та до приїзду карети швидкої медичної допомоги стягнув з потерпілого футболку та повернувся до будинку, де очікував працівників поліції.
Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_12 не визнав свою вину, його вина підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що 01 листопада 2020 року близько 22 години вона з чоловіком ОСОБА_15 знаходилися на вулиці, так як складали дрова. Вони побачили, що у двір зайшов ОСОБА_12 разом із ОСОБА_16 , які голосно розмовляли та із зовнішніх ознак було видно, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Чоловік ОСОБА_15 підійшов до них, щоб привітатися, а після сказав, що зайде до ОСОБА_12 на декілька хвилин, тому що його запросили трохи випити. ОСОБА_16 зайшов до будинку, а ОСОБА_12 стояв на сходах. Чоловік вийшов на подвір`я і сказав, що в будинку ОСОБА_12 немає світла, та попросив сина ОСОБА_17 , щоб той дав йому ліхтар, а в той час вона, набравши дров, зайшла до свого будинку. Через деякий час, вона вирішила піти подивитися, що відбувається в будинку ОСОБА_12 . Відкривши двері, покликала свого чоловіка, однак ніхто не одізвався. Зайшовши всередину, побачила, що присутні розпивають алкогольні напої, якими також пригостили її. Вона повідомила своєму чоловікові, щоб вони завершували, оскільки необхідно вкладати дітей спати. Повернувшись до свого будинку, почула стук та відразу побігла назад. Зайшовши, побачила, що між її чоловіком та ОСОБА_12 відбувається бійка, вона почала кричати, щоб вони припинили та повідомила, що викличе поліцію. ОСОБА_16 стояв біля вікна та сказав, щоб викликала працівників поліції. Тоді вона побігла до свого будинку, взяла мобільний телефон, викликала поліцію і знову повернулася в будинок ОСОБА_12 . В той момент ОСОБА_16 стояв біля дверей і в бійку не втручався, а її чоловік тримав ОСОБА_12 . Згодом ОСОБА_12 штовхнув ногою ОСОБА_16 та той почав кричати, тоді між ними трьома виникла бійка. Вона вийшла в коридор і ще раз зателефонувала до поліції та повідомила, що вже двоє б`ють її чоловіка. Вона вибігла на дорогу, проте працівників поліції не було. Тоді вона зателефонувала до брата свого чоловіка та куми Лесі і попросила її викликати карету швидкої медичної допомоги. Через декілька хвилин приїхала швидка допомога та, підійшовши до будинку побачила, що ОСОБА_12 стоїть перед будинком, який сказав їй: « ОСОБА_18 його забирайте». В той час її чоловік вже лежав на подвір`ї, фельдшер повідомив, що він мертвий, а ОСОБА_12 в той час зайшов всередину свого будинку. На місці події були фельдшер, сусід ОСОБА_19 і ОСОБА_20 . Згодом приїхали брат ОСОБА_21 та сестра. Коли приїхали працівники поліції, вона думала, що ОСОБА_16 в той час разом із ОСОБА_12 знаходяться в будинку, однак його там вже не було. Між її чоловіком та ОСОБА_12 були неприязні відносини. Цивільний позов підтримує повністю.
Свідок ОСОБА_21 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що в той день 1 листопада 2020 року близько 22 години на його мобільний телефон зателефонував невідомий номер, як виявилось, це була ОСОБА_10 , яка повідомила, що його брата ОСОБА_15 вбивають. Він будучи ще у в смт. Ясіня, декілька разів телефонував потерпілій, яка під час останньої розмови повідомила йому, що його брата вбили двоє ОСОБА_22 та «Боб». Спочатку остання повідомила, що викликала поліцію, проте вони ще не приїхали, а коли вдруге зателефонував, то вона йому повідомила, що ОСОБА_15 вбили, а також повідомила, що його било двоє ОСОБА_22 з «Бобом». Також зазначив, що до цієї події між ОСОБА_15 та обвинуваченим були постійно сварки, оскільки ОСОБА_12 неодноразово погрожував ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що 01 листопада 2020 року десь о 16 годині, вони зустрілися з ОСОБА_12 та згодом близько 18 години зайшли в кафе «Віола», де вживали алкогольні напої, після чого пішли в кафе-бар «Роксолана», де також вживали алкогольні напої. Згодом, забравши залишок алкоголю пішли додому до ОСОБА_12 . Близько 20 год. 30 хв. вони зайшли до будинку разом із ними зайшов і ОСОБА_15 та вони сіли за стіл. В той час між ОСОБА_12 із ОСОБА_15 велася розмова про якесь примирення. Згодом зайшла ОСОБА_10 , яку вони пригостили алкоголем. Він, ОСОБА_16 , сидів на табуретці, а ОСОБА_12 і ОСОБА_15 сиділи на ліжку. В той час між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. Перший удари наніс ОСОБА_15 , а він намагався їх розборонити. Через деякий час бійка припинилася, тоді вони сіли та випили мирової і знову між ними виник словесний конфлікт. Тоді він і ОСОБА_15 вийшли на подвір`я. Вони стали на сходах, а ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_15 , спіймав його за руки вдарив у груди, проте він, ОСОБА_16 вирвався і пішов геть. Вийшовши із двору ОСОБА_12 , повернув на право та пішов в бік пожежної частини. Через 150 метрів повернув на підприємство до ОСОБА_23 , де працює і там сів в автомобіль марки «ЗІЛ» на якому він деколи їздить у якому перебував близько двох годин. З ОСОБА_12 у нього конфліктів не було і тілесних ушкоджень він йому не наносив, але через те, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння, він боявся іти додому, тому вирішив піти на підприємство, а додому повернувся вже близько 24 години. Він особисто нікому тілесних ушкоджень не наносив, а тільки розбороняв ОСОБА_12 та ОСОБА_15 . Він не бачив як були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_15 сокирою. Йому на другий день стало відомо, що відбулося вбивство. Також йому відомо те, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 часто відбувалися конфлікти.
Малолітній свідок ОСОБА_24 , будучи допитаним в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_10 та спеціаліста ОСОБА_14 , показав, що він разом із меншим братом та сестрою знаходилися у їхньому будинку. На той час мама ОСОБА_10 пішла у поліцію, а вони залишалися у будинку. Він підійшов до дверей і дивився, що відбувається на подвір`ї. Він бачив як ОСОБА_12 і «Боб» виштовхали його батька ОСОБА_15 із будинку та згодом два рази штовхнули його на бетонні сходи. «Боб» тримав тата за руки, а ОСОБА_12 за ноги. На дворі були крики від яких прокинувся його менший брат, тоді він зателефонував до мами, щоб запитати коли вона повернеться. Крім Михайла, на подвір`ї був « ОСОБА_25 », але він його вперше бачив, і раніше « ОСОБА_25 » до них ніколи не приходив. Він бачив, як ОСОБА_12 разом з « ОСОБА_26 » шукали ключі від будинку, бо хотіли його відчинити та не знайшовши їх « ОСОБА_25 » вийшов із подвір`я. Він чув, як тато кричав «допоможіть», більше він нічого не бачив, так як пішов до брата і сестри.
Свідок ОСОБА_27 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що в ніч з 31 жовтня на 1 листопада 2020 року він вийшов на вулицю покурити та побачив, що стоїть карета швидкої медичної допомоги і в той час почув крики сусідки ОСОБА_10 : «Вбив, вбив». Коли він зайшов на подвір`я ОСОБА_28 , то побачив, що на землі лежить ОСОБА_15 у якого була розбита голова, він був без футболки, а на плечах були численні тілесні ушкодження. Після чого приїхали працівники поліції та забрали ОСОБА_12 . Зі слів потерпілої ОСОБА_10 йому стало відомо, що це ОСОБА_12 вбив ОСОБА_15 .
Протоколом огляду місця події від 02 листопада 2020 року з фототаблицею до нього, проведеного за участю понятих, встановлено місце вчинення кримінального правопорушення АДРЕСА_1 . Територія дворогосподарства є огороженою, вхід на територію через дерев`яні ворота, які на момент огляду відчинені. Ліворуч, на вказаній території знаходиться житловий будинок. Прямо на відстані 12 метрів від дерев`яних воріт лежить громадянин ОСОБА_15 без ознак життя, на тілі якого наявні численні травми. На відстані 1, 5 метри від трупа, йдуть бетонні сходинки, на верхній сходинці яких, наявні сліди крові. Відкриваючи двері приміщення, прямо знаходиться коридор, в якому ліворуч біля дверей знаходиться сокира з дерев`яною ручкою та металевим низом, на яких наявні слід крові та мазкової речовини. Вздовж на дерев`яній підлозі наявні сліди речовини бурого кольору схожої на кров. Далі, прямо наявні двері, які ведуть до кімнати. На дверях розбите скло, а під дверима, на підлозі наявні численні уламки скла, різного діаметру та наявні сліди речовини бурого кольору, схожої на кров. Праворуч біля стіни, по ходу огляду знаходиться кухонний стіл, на якому безлад. Під столом знаходиться пластикова пляшка, ємністю 0,5 л. з-під напою «Кока-кола». Ліворуч, у кімнаті знаходиться ліжко, біля якого знаходиться дерев`яний стілець, на якому наявні різного роду речі. ( том 2 а.с. 83-97).
Протоколом огляду трупа від 02 листопада 2020 року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд трупа ОСОБА_15 у приміщені моргу КНП «Рахівська районна лікарня» та виявлені на тілі трупа наступні тілесні ушкодження: рубані рани спини, шиї, голови, кінцівок та потиличної ділянки голови (том 2 а.с.98-105).
Протоколом огляду аудіо-файлу від 04 січня 2021 року встановлено, що об`єктом огляду являється аудіозапис розмови між працівником поліції кол-центру спеціальної лінії 102 та ОСОБА_10 , та який був безпосередньо досліджений в судовому засіданні (том 2 а.с.110-112).
Протоколом огляду відео-файлу від 04 січня 2021 року, проведеного у присутності понятих, встановлено, що об`єктом огляду являється відеозапис, з камери відеоспостереження, який відображає події, що відбувалися 11 січня 2020 року в період з 21:34:56 год. по 21:58:55 год. по вулиці Борканюка, яка сполучає смт. Ясіня та с. Чорна Тиса, де зафіксовано, як по вулиці Борканюка рухаються різного роду автомобілі, як у напрямку села Чорна Тиса, так і у напрямку центру села. На проміжку часу 21:39:57 видно, як у крайній лівій частині проїжджої частини вибігає особа та біжить у напрямку центру смт. Ясіня. На відмітці 21:40:21 зі сторони села Чорна Тиса у напрямку центру села по середині проїжджої частини пробігає особа жіночої статі. На відмітці 21:40:21 на камері відеоспостереження видно, як у краю проїжджої частини із лівого дворогосподарства виходить особа та починає рухатися у напрямку центру села. Судячи по координації рухів особи, яка рухається до камери, остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На відрізку 21:42:18 зазначена особа, не доходячи пожежної частини, із якої відбувається відеозйомка, повертає ліворуч у іншу вулицю та пропадає із виду зйомки камери. На відрізку 21:53:53 у камері з`являється особа жіночої статі, яка перед тим пробігла повз камеру у напрямку центру села, та рухається вже із центру села у зворотному напрямку. На відрізку 21:54:50 зазначена особа сходить у праву сторону від центральної дороги та рухається до дворогосподарства прилеглого будинку. На відрізку 21:58:55 із центру смт. Ясіня у напрямку села Чорна Тиса, проїжджає КШМД із увімкненими маячками синього кольору, яка проїжджає весь автошлях, який попадає у об`єктив камери та який був безпосередньо оглянутий судом у судовому засіданні (том 2 а.с.114-116).
Висновком експерта № 114 від 05 лютого 2020 року, відповідно до якого встановлено, що смерть ОСОБА_15 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаних ран голови, багатоуламкового перелому лівої скроневої кістки, з переходом на ліву тім`яну кістку та ліву частину потиличної кістки, субдуральної гематоми, забою головного мозку, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, який і став безпосередньою причиною смерті. Дана причина смерті підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа: наявністю крововиливу в м`які тканини по внутрішній поверхні в лівій тім`яно-скроневій ділянці, рубаних ран в лівій тім`яно-скроневій ділянці, багатоуламкового перелому лівої скроневої кістки з переходом на ліву тім`яну кістку та ліву частину потиличної кістки, субдуральної гематоми, забою головного мозку, набряку речовини головного мозку. Приймаючи до уваги умови зовнішнього середовища в яких знаходився труп та характер трупних змін можна допустити, що з моменту смерті до моменту судово-медичного дослідження пройшло 8-10 годин. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох рубаних ран голови в лівій тім`яно-скроневій ділянці, багатоуламкового перелому лівої скроневої кістки з переходом на ліву тім`яну кістку та ліву частину потиличної кістки, субдуральної гематоми, забою головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого рубаючого предмету неменше дворазової дії, яким могла бути сокира по ударному механізму спричинення. Вище вказані тілесні пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті його і відносно до живих осіб та згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року п. 2 .1.1 відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Чотирьох рубаних ран передньої поверхні шиї, п`яти рубаних ран поперекової ділянки спини, рубаних ран лівої гомілки та правої підпахової ділянки. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії острого рубаючого предмету по ударному механізму, спричинення яких могла бути сокира. Вище вказані тілесні пошкодження не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого і по відношенню до живих згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року п. 2.3.3. їх слід кваліфікувати як легкі тілесні пошкодження , що привели до короткочасного розладу здоров`я. Всі вище вказані тілесні пошкодження вкладаються в строк події, що мала місце 01 листопада 2020 року. При судово- медичному дослідженні яких-небудь хронічних захворювань, які могли бути причиною смерті у ОСОБА_15 не виявлено. Згідно висновку експерта судово-токсикологічного дослідження №2011 від 05.11.2020 року у крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 1,83 проміле, що по відношенню до живих осіб відноситься до середнього ступеню сп`яніння. Не виявлено: метиловий, пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери (том 2 а.с. 118-123).
Висновком експерта № 597 від 20 листопада 2020 року, встановлено, що кров від трупа ОСОБА_15 , 1984 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. (том 2 а.с. 167-168).
Висновком експерта № 598 від 20 листопада 2020 року встановлено, що кров ОСОБА_12 , 1977 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютиніном анти А, анти В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО.( том 2 а.с. 170-171)
Висновком експерта № 601 від 30 листопада 2020 року встановлено, що кров від трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_12 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У всіх слідах на штанах (об №№ 1-10), вилучених у підозрюваного ОСОБА_12 , знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речовому доказі за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. №№ 1-10 виявлені антигени А і Н та ізогемаглютинін анти-В. Отже, кров у об. №№ 1-10 на штанах могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі від потерпілого ОСОБА_15 виявлення антигена А у об. №№ 1-1- невластивого крові ОСОБА_12 , дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах тільки від нього. Поряд з викладеним, не виключена можливість домішку крові у об №№ 1-10 від людини з групою крові О з ізогемаглютинінами анти А, анти В , в тому числі від ОСОБА_12 ( том 2 а.с. 147-151)
Висновком експерта № 59 від 02 лютого 2021 року встановлено, що кров свідка ОСОБА_16 , 1984 року народження відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти А, анти В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО ( том 2 а.с.153-154).
Висновком експерта № 60 від 09 лютого 2021 року, встановлено, що кров від трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А ізогемаглютинінами анти В ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_12 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров свідка ОСОБА_16 ,відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти А, анти В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на вушній палочці зі змивом з леза сокири (об.№№1, 2), вилученої при огляді місця події, знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речовому доказів за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. №№ 1. 2 виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В. Отже, кров у об. №№ 1, 2 на вушній палочці зі змивом з леза сокири могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_15 . Виявлення антигена А у об. №№ 1, 2 , не властивого крові підозрюваного ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_16 , дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах від них. (том 2 а.с. 156-160) .
Висновком експерта №69 від 16 лютого 2021 року, встановлено, що у слідах на куртці, вилученій від свідка ОСОБА_16 кров не знайдена (том 2 а.с. 163-165).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 174 від 10 грудня 2020 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, а саме 01 листопада 2020 року, психічним захворюванням не страждав та не страждає ним у теперішній час, а виявляє ознаки емоційно лабільного розладу особистості, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.( том 2 а.с. 141-145).
Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 189 від 02 листопада 2020 року, встановлено, що ОСОБА_12 станом на 02 листопада 2020 року 03:00 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується пройденим тестом за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest 551», результата тесту 0,89 проміле ( том 2 а.с. 138).
Речовими доказами по справі, що були оглянуті судом, а саме: сокирою, уламоком скла, штанами чорного кольору із слідами крові померлого ОСОБА_15 , належні ОСОБА_12 , штанами сірого кольору, кофтою темно-синього кольору належні ОСОБА_15 .
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.
Показання потерпілої та свідків, суд також вважає послідовними, логічними, достовірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, вони узгоджуються між собою і не є спростованими іншими доказами у справі.
Разом з тим, заперечення обвинуваченим ОСОБА_12 вчинення ним злочину, суд до уваги не приймає, оскільки пояснення дані ним в судовому засіданні повністю спростовуються сукупністю доказів, досліджених в ході судового розгляду кримінального провадження, а відтак суд визнає ці посилання обвинуваченого необґрунтованими, безпідставними та оцінює їх критично , а невизнання ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд вважає способом його захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений ним особливо тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною третьою цієї статті КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

ОСОБА_12 , висунуте обвинувачення у тому, що він 01 листопада 2020 року близько 23 години за місцем свого постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час спільного вживання алкогольних напоїв зі своїм родичем ОСОБА_15 , у ході словесної суперечки, яка виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, у приміщенні жилої кімнати, з метою протиправного позбавлення потерпілого життя, діючи умисно, з особливою жорстокістю, завдав ОСОБА_15 чотири удари уламком скла із гострим краєм, який тримав у лівій руці, у життєво важливий орган - шию, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , виштовхав останнього із приміщення будинку на подвір`я, та завдав лезом сокири, яку тримав у обох руках, два удари у життєво важливий орган - голову, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.Після цього ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що фактично досяг своєї мети, яка полягала у заподіянні смерті потерпілому, та подальше заподіяння останньому тілесних ушкоджень є надмірним і спричиняє йому додаткові страждання, завдав указаною сокирою, яку тримав у обох руках, не менше восьми ударів по тілу та по ногах ОСОБА_15 , у виді п`яти рубаних ран поперекової ділянки спини, рубаної рани правової підпахової ділянки, двох рубаних ран лівої гомілки.В результаті незаконних умисних дій останнього від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_15 помер на місці, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 вказаного Кодексу встановлено що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковано за п 4 ч.2 ст.115 КК України - як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з особливою жорстокістю.
Однак, з такою кваліфікацією суд не погоджується з огляду на наступне.
Особливість складу даного злочину проявляються в його суб`єктивній стороні.
В основі розуміння особливої жорстокості лежить психологічний підтекст поведінки винного у конкретній ситуації, оскільки заподіяння страждань є мотивом або метою його вчинків, отже, він завдає їх свідомо.
Таким чином, умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, завжди пов`язане із застосуванням насильства (психічного та/або фізичного). Це насильство може мати місце безпосередньо перед, під час або після вчинення злочину.
Важливо, щоб характер такого насильства, засоби, що використовуються винною особою, місце, час і обстановка вчинення злочину свідчили про усвідомлений вибір злочинцем особливо жорстокого способу позбавлення життя потерпілого, який охоплює діяння зайві (надмірні) для досягнення злочинного наслідку.
При цьому, необхідно встановити те, що потерпілому об`єктивно заподіювалися особливі муки та страждання.
Для притягнення особи до відповідальності за п.4 ч.2 ст. 115 КК України потрібно встановити наявність не просто жорстокості, яка фактично має місце при кожному умисному вбивстві, а особливої жорстокості.
В свою чергу, ч.1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З об`єктивної сторони такий злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Дослідивши в сукупності зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_12 помилково кваліфіковані за п.4 ч.2 ст.115 КК України, оскільки умисел обвинуваченого на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 з особливою жорстокістю, не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.
Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винуватий, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також, якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винуватий усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.
В постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року по справі № 683/2620/17 вказано, що особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.
Судом встановлено, що ОСОБА_15 нанесено тілесні ушкодження у виді двох рубаних ран голови в лівій тім`яно-скроневій ділянці, багатоуламковий перелому лівої скроневої кістки з переходом на ліву тім`яну кістку та ліву частину потиличної кістки, субдуральну гематому, забій головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого рубаючого предмету неменше дворазової дії, яким могла бути сокира по ударному механізму спричинення. Вище вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, згідно висновку експерта №114 від 13 січня 2021 року.
Крім того, на тілі ОСОБА_15 виявлені наступні тілесні ушкодження: чотири рубані рани передньої поверхні шиї, п`ять рубаних ран поперекової ділянки спини, рубана рана лівої гомілки та правої підпахової ділянки.
В основу обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні вбивства з особливою жорстокістю покладено завдання ним тілесних ушкоджень після досягнення своєї мети, яка полягала у заподіянні смерті потерпілого, що спричинило йому додаткові страждання завдавши сокирою не менше восьми ударів по тілу та по ногах ОСОБА_15 у виді п`яти рубаних ран поперекової ділянки спини, рубаної рани правої підпахової ділянки, двох рубаних ран лівої гомілки.
Разом з цим, з висновку експерта № 114 від 13 січня 2021 року чітко вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала внаслідок двох рубаних ран голови в лівій тім`яно-скроневій ділянці, багатоуламкового перелому лівої скроневої кістки з переходом на ліву тім`яну кістку та ліву частину потиличної кістки, субдуральної гематоми, забою головного мозку.
При цьому, ознак заподіяння тортур, мордування, мучення, яка завдає нестерпного болю, на тілі ОСОБА_15 не виявлено.
На переконання суду, стороною обвинувачення не встановлено та не доведено, що вбивство потерпілого супроводжувалось психічним чи моральним його стражданням шляхом зганьблення його честі, приниження його гідності, заподіянням тяжких душевних переживань або глумлінням. Так само, експертними дослідженнями не виявлено ознак глумління над трупом ОСОБА_15 .
Обвинуваченим в процесі вбивства ОСОБА_15 заподіяно дві рубані рани голови, внаслідок чого в короткий проміжок часу настала його смерть. Спричинення інших тілесних ушкоджень потерпілому, як окремо, так і в їх сукупності, не могли стати причиною його смерті, а їх нанесення не можуть бути надмірними для наслідку, який настав, оскільки, згідно висновку експерта №114 від 13 січня 2021 року тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_15 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Поза увагою сторони обвинувачення залишено той факт, що сукупністю зібраних по справі доказів та окремо кожним з доказів не надано чіткої та однозначної відповіді стосовно того, в якій послідовності наносились ОСОБА_15 тілесні ушкодження, що описані у висновку експерта №114 від 13 січня 2021 року.
За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою ст.17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом . Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні саме цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Так у постанові по справі № 701/613/16-к від 21 лютого 2018 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду наведено визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення».
Стандарти доказування - спеціальні правила, що діють при оцінці достатності доказів та якими має керуватися суд при вирішенні справи. Верховний Суд неодноразово наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (справи №№ 922/1163/18, 909/105/15, 910/23428/17. 910/8763/17).
Європейським судом з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема у п.150 рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п.54 рішення «Козинець проти України», неодноразово зазначалось що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» є найвищим стандартом доведення, вимоги якого мають бути дотримані у даному кримінальному провадження, з огляду на те, що санкція статті, яка інкримінується обвинуваченому, та може бути застосована до нього, зокрема передбачає найбільш суворе та безтермінове покарання довічне позбавлення волі.
Стандарт доказування напряму пов`язаний з тягарем (обов`язком) доказування.
Надані суду стороною обвинувачення докази не дають підстав дійти до переконання "поза розумним сумнівом" стосовно спрямованості умислу обвинуваченим на скоєння вбивства саме з особливою жорстокістю.
Нанесення великої кількості ударів потерпілому, як підтвердження завдання потерпілому нестерпного болю, спростовується вищенаведеними аргументами, так як вони нанесені вже після того, як потерпілий помер внаслідок завданих йому двох ударів в голову, які завдали тяжких тілесних ушкоджень, що в сукупності знизило його больовий поріг до такого ступеню, що він не міг на них реагувати.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, висновок обвинувачення, що ОСОБА_15 спричинено додаткові страждання після фактичного досягнення мети, яка полягала у заподіяні смерті, а саме нанесенні восьми ударів сокирою по тілу та ногах, залишається сумнівним, тому у суду відсутні підстави вважати такий факт доведеним поза розумним сумнівом.
Зі змісту диспозиції статті п.4 ч.2 ст.115 КК України та положень Пленуму ВС України щодо неї, у всіх випадках особлива жорстокість дій, вчинених винним, має охоплюватися його умислом. Кількість поранень при вчиненні вбивства сама по собі не є тією обставиною, яку суду в будь-якому випадку слід розглядати, як свідчення вбивства з особливою жорстокістю. Кількість тілесних ушкоджень необхідно оцінювати у співвідношенні з часом, протягом якого вони завдавались, зі спрямованістю умислу винної особи, мотивом вбивства, конкретними обставинами скоєння злочину.
Зі встановлених обставин вбачається, що чисельні тілесні ушкодження потерпілому спричинено в короткий проміжок часу.
Як встановлено у справі, вбивство ОСОБА_15 вчинено обвинуваченим внаслідок загострення конфлікту, з мотивів триваючих неприязних відносин між ними. Злочинні дії обвинуваченого відносно потерпілого тривали недовго, вони заподіяні одномоментно в короткий проміжок часу.
Такий спосіб позбавлення життя потерпілого ОСОБА_15 нанесення двох ударів сокирою в голову та восьми ударів по тілу та ногах потерпілого та обставини справи, на переконання суду, не свідчать про виявлення обвинуваченим особливої жорстокості, а підтверджують його намір позбавити життя потерпілого.
Таким чином, під час розгляду даного кримінального провадження суду не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_12 , завдаючи ОСОБА_15 ударів, зокрема, у життєво важливий орган голову, а також тілу та ногах, з метою позбавити його життя, свідомо бажав не лише вбити потерпілого, а й того, щоб останній відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті, і щоб така смерть була довготривалою та якнайболючішою. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі № 683/2620/17.
Згідно імперативних приписів ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.129 Конституції України, п.15 ч.1 ст.7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Згідно зі ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ч.4 ст.22 КПК України підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором, отже на прокурора покладається доведення в тому числі наявності в умислі обвинуваченого ОСОБА_12 особливої жорстокості під час скоєння вбивства потерпілого ОСОБА_15 .
Таким чином, суд дійшов переконання, що за встановлених обставин, підстав для юридичної оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_12 , як умисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю немає, а тому його дії підлягають перекваліфікації з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, який передбачений ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.
Обставин, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Колегія суддів вважає, що зазначенні в обвинувальному акті пом`якшуючі покарання ОСОБА_12 обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, слід не брати до уваги, оскільки основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Також активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, чого матеріалами кримінального провадження не підтверджено. Під час судового розгляду, судом таких обставин встановлено не було.
Обставинами, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також, слід не брати до уваги і обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_12 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 та ОСОБА_15 в сімейних відносинах не перебували.
При призначенні конкретного виду і розміру покарання відносно обвинуваченого колегія суддів враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться, за місцем проживання характеризується посередньо, а також беручи до уваги те, що обвинувачений раніше згідно ст. 89 КК України не судимий та враховуючи думку потерпілої, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання в виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
У межах кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому період його утримання під вартою слід зарахувати у строк покарання.
При розгляді цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 58 200 грн. та 300 000 грн. моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 цього Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно наданої позивачкою накладної №26 від 02 листопада 2020 року витрати на поховання складають 8200,00 грн., а також витрати на виготовлення пам`ятника з граніту, згідно накладної № 18 від 09 березня 2021 року та товарного чеку №18 від 09 березня 2021 року складають 33600,00 грн. (том 1 а.с. 101, 104-105).
В зв`язку з викладеним цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 41800,00 грн., в іншій частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілою доказів не надано.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї чи її близьких. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги наявність такої шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_12 , тривалість моральних страждань і переживань потерпілої ОСОБА_10 , оскільки остання втратила члена сім`ї чоловіка ОСОБА_15 , що призвело до її душевних страждань, істотних змін в її житті та негативно позначилося на їх моральному та психологічному стані.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, так як потерпіла безповоротно втратила чоловіка, батька трьох її неповнолітніх дітей, перенесла страждання, пов`язані з його смертю, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_12 , у вигляді тримання під вартою необхідно залишити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 07 серпня 2022 року.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 373-376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту його затримання 02 листопада 2020 року.
До вступу вироку в законну силу, але не більше 60 днів, тобто до 07 серпня 2022 року, запобіжний захід відносно ОСОБА_12 залишити попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 41 800 (сорок одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Речові докази, а саме:
- сокиру, уламок скла, штани чорного кольору із слідами крові померлого ОСОБА_15 , належні ОСОБА_12 , штани сірого кольору, кофту темно-синього кольору належні ОСОБА_15 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області знищити;
- компакт диск «Verbatim» на якому записано три відеофайли та один відеопрогравач із камер зовнішнього спостереження будівлі ДСНС у момент вчинення кримінального правопорушення, компакт диск «ARITA» на якому записано три аудіорозмови між оператотом 102 та потерпілою ОСОБА_10 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту одержання ним копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3