Номер провадження: 11-кп/813/402/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року у кримінальному провадженні №0004384 від 14.09.2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ольгівка Березівського району Одеської області, громадянин України, маючий повну середню спеціальну освіту, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючий таксистом, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Вироком суду першої інстанції вирішено питання долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим за те, що він, 12.09.2018 року, приблизно о 21:00 год., за попередньою змовою з особою на ім`я ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), знаходячись біля будинку №168/3, розташованому по Миколаївській дорозі у м. Одесі, діючи навмисно з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшли до мопеду марки «Suzuki» номер шасі НОМЕР_1 , який був припаркований за вищевказаною адресою, погрузили вищевказаний транспортний засіб в автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_9 , який разом незаконно перевезли до школи №23, розташованої по вул. Миколаївська дорога, 283 у м. Одесі, після чого ОСОБА_9 поїхав, залишив особу на ім`я ОСОБА_11 з викраденим мопедом, тим самим заволодів транспортним засобом мопедом марки «Suzuki», належного ОСОБА_12 , завдавши своїми діями потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 11000 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, перший заступник прокурора Одеської області подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого просить скасувати вирок, в частині вирішення питання щодо речових доказів та ухвалити новий, яким застосувати спеціальну конфіскацію транспортного засобу «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України. Прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію майна, а саме транспортного засобу, за допомогою якого було вчинено злочин. В іншій частині прокурор просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував вчинення ним злочину, який ставиться йому у вину. Також обвинувачений погодився з розглядом кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд визнає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України щодо існування підстав для застосування спеціальної конфіскації майна, яке було використано як засіб вчинення злочину.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).
Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 , був використаний обвинуваченим як засіб вчинення злочину.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі вказаного транспортного засобу, прийняв рішення про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді на стадії досудового розслідування та повернув цей автомобіль власнику обвинуваченому ОСОБА_9 .

Однак, суд не врахував, що вказаний автомобіль був використаний обвинуваченим як засіб вчинення злочину.

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі цього речового доказу, не навів мотивів не застосування спеціальної конфіскації до автомобіля, який був використаний як засіб вчинення злочину та безпідставно повернув транспортний засіб «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 обвинуваченому ОСОБА_9 , не застосувавши при цьому спеціальну конфіскацію.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу та вимоги про ухвалення в цій частині нового вироку у зв`язку з невірним застосування закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає наступне.

Спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

За таких обставин вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації в кримінальному провадженні, на думку апеляційного суду, не може розглядатись як погіршення становища обвинуваченого у зв`язку із застосуванням до нього заходу примусу від імені держави, що було б підставою для скасування вироку районного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

З огляду на зазначені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання долі речових доказів.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Встановлені апеляційним судом обставини, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409, 412 КПК України, визнаються колегією суддів як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при вирішенні питання про долю речових доказів та скасування арешту майна, що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржений вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання долі речових доказів та застосувати спеціальну конфіскацію до автомобіля «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 , з огляду на те, що автомобіль був використаний обвинуваченим як засіб вчинення злочину.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року у кримінальному провадженні №0004384 від 14.09.2018 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Виключити з резолютивної частини вироку абзаци 9, 10 та доповнити резолютивну частині вироку абзацом наступного змісту:

«В порядку ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави автомобіль «ВАЗ-2107» державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 ».
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4