ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0002401 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, який має повну середню освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26 червня 2008 року вироком Генічеського районного суду Херсонської області за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, звільненого 13.11.2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 29 травня 2017 року вироком Генічеського районного суду Херсонської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 28 серпня 2017 року вироком Генічеськогорайонного суду Херсонської області за ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі до ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 24 жовтня 2019 року ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області звільнення від відбування покарання за вироком Генічеського районного суду Херсонської від 28 серпня 2017 року області скасоване і засуджений ОСОБА_5 направлений до відбування покарання за цим вироком у вигляді 3 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднана не відбута частину покарання за попереднім вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2017 року і остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 11 156 гривень (одинадцять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 31 жовтня 2019 року у період часу з 00 годин до 00 годин 30 хвилин знаходився у закладі «Національна лотерея», розташованому у будівлі АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_8 , який просив обвинуваченого покинути заклад.
В ході словесного конфлікту ОСОБА_5 та потерпілий вийшли із закладу на вулицю і знаходилися біля будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 невстановленим предметом із колюче-ріжучими властивостями, який обвинувачений мав при собі.

Далі, ОСОБА_5 знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, утримуючи в своїй руці невстановлений предмет із колюче-ріжучими властивостями, який мав при собі, наніс ОСОБА_8 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з евентрацією (випадіння за межі черевної порожнини) тонкої кишки, яке розпочинається раною на череві ліворуч середньому відділі (на відстані 2,8см. вгору та ліворуч від пупка та на 99см. вгору від підошовної поверхні стоп) переходить у раньовий канал, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітини, проникає у черевну порожнину з ушкодженням великого сальника, брижі та тонкої кишки, з розвитком внутрішньочеревної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, після чого, з місця вчинення злочину зник.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляції:
- обвинувачений просить пом`якшити вирок на 1 рік.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся.

Заслухавши обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши та проаналізувавши доводи, які викладені в ній, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги про необхідність пом`якшення ОСОБА_5 призначене покарання на 1 рік у зв`язку з тим, що він визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.
Як вбачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів проти життя та здоров`я, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини та відсутність пом`якшувальних покарання обставин.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, саме у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ст. 71 КК України у зв`язку з необхідністю часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2017 року з остаточним призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі, що з урахуванням вищенаведеного, не утворює підстав для зменшення йому строку покарання, визначеного оскарженим вироком.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, що спростовує доводи захисника в цій частині.

Що стосується доводів про щире каяття та повне визнання своєї вини ОСОБА_5 , то вони є такими, що не підтверджуються матеріалами провадження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.
Згідно з оскарженим вироком, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав частково, в подальшому змінив свої покази та зазначив, що визнає себе винним в повному обсязі, хоча при цьому також вказував на те, що у нього не було умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Суд першої інстанції об`єктивно не врахував пом`якшуючу обставину як щире каяття, оскільки таке можливо тільки у разі повного визнання обвинуваченим своєї вини.
Сукупність досліджених даних свідчить про неспроможність доводів, викладених в апеляційній скарзі, тому підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4