ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/290/21 Справа № 202/3822/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000555 08 квітня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченки Полтавської області,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 КК України на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 11 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства та крадіжки за наступних обставин.
08 квітня 2018 року приблизно з 04:05 год. до 04:28 год., більш точного часу не встановлено, у кв. АДРЕСА_3 на ґрунті ревнощів під час словесного конфлікту, діючи умисно та бажаючи настання смерті потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_7 штовхнув останню в грудну клітку, від чого вона впала на ліжко. Потім ОСОБА_7 , не даючи можливості потерпілій чинити опір, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді її смерті та бажаючи їх настання, поклав подушку на обличчя ОСОБА_10 , достовірно при цьому розуміючи, що він перекрив їй дихальні шляхи, і почав здавлювати її протягом 7-10 хвилин. Зрозумівши, що ОСОБА_10 знепритомніла та перестала виявляти ознаки життя, ОСОБА_7 взяв мотузку та обмотав нею п`ять разів шию потерпілої, а потім, зав`язавши кінці мотузки на два вузли, стиснув. Смерть ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї. У результаті указаних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно численні тілесні ушкодження, які є тяжкими, небезпечними для життя в момент їх утворення та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.
Після вчинення вбивства ОСОБА_7 , перебуваючи в зазначеній квартирі, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Lenovo A6020», вартістю 1450 грн., і разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що показання обвинуваченого та слідчі дії з ним під час досудового розслідування проводились під тиском працівників оперативного підрозділу Індустріального ВП, які також застосовували до нього фізичне насильство, а тому протокол затримання обвинуваченого, протокол проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2018 року, письмові пояснення від 07 квітня 2018 року, протокол допиту підозрюваного від 09 квітня 2018 року не можна вважати допустимими та належними доказами. Крім того, захисник вказує, що допитані в ході судового слідства свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які показали, що їм відомо, що між обвинуваченим і потерпілою ОСОБА_10 , зі слів останньої, виникали поодинокі конфлікти на ґрунті ревнощів, в результаті яких ОСОБА_7 іноді бив ОСОБА_10 , ніяким чином не свідчать про те, що обвинувачений мав намір позбавити життя ОСОБА_10 , а навпаки, обвинувачений через ревнощі збирався вчинити самогубство через повішення, підриву себе чи кидатися з мосту.
Також захисник зазначає, що суд першої інстанції у вироку посилається як на беззаперечний доказ на висновок судово-медичної експертизи № 487/Н від 29 травня 2018 року, в якому зазначено, що при серологічному дослідженні слідів крові на одязі, вилученому у ОСОБА_7 , а саме кофті та штанях, виявлено сліди крові, які можливо належать потерпілій ОСОБА_10 . Крім того, в цих слідах можливе змішування крові осіб, серед яких можливий лише домішок крові потерпілої ОСОБА_10 . При цьому захисник вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який показав, що при виявленні 08 квітня 2018 року трупа своєї цивільної дружини він підхопив її і притиснув до себе.
Крім цього вказує, що як вказано у вироку суду, відповідно до протоколів тимчасового доступу до речей та документів від 07.06.2018 року та DVD-дисків, роздруківки телефонних дзвінків, ОСОБА_7 здійснював дзвінки абонентам в містах Дніпро та Новомосковськ і судом були досліджені вказані докази, проте в ході судового слідства ніякого дослідження DVD-диску не проводилось, як і не проводилось дослідження телефонних дзвінків потерпілої ОСОБА_10 .
Також захисник посилається на те, що суд першої інстанції посилається як на доказ на протокол огляду місця події від 08 квітня 2018 року, який проводився в період часу з 12 год. 06 хв. до 13 год. 30 хв. і в якому не вказано на підставі чого було проведено огляд місця події до початку кримінального провадження, чи на підставі заяви чи на підставі повідомлення про подію. Крім того, в порушення ч. 5 ст. 237 КПК України вилучені з місця події речі, такі як: мотузка для білизни, постільна білизна, сережка, замок та інше, не упаковані до спецпакету та не опечатані, що могло призвести до фальсифікації речових доказів. В протоколі огляду трупа ОСОБА_10 від 08 квітня 2018 року, який проводився в період з 13 год. 05 хв. до 13 год. 25 хв. також не вказані підстави проведення такого огляду.
Захисник вказує, що під час розгляду справи сторона захисту заявила клопотання про визнання цих доказів недопустимими, оскільки вони отримані з порушенням кримінального процесуального законодавства, проте суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання, що свідчить про упередженість та необ`єктивність суду.
Крім того, захисник вказує, що у мотивувальній частині вироку суду вказано, що в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, проте вказані висновки в частині невизнання обвинуваченим своєї вини в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_7 як на досудовому так і на судовому слідстві під час допиту його в якості підозрюваного та обвинуваченого визнавав вину у скоєних ним злочинах в повному обсязі, підтвердив всі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, пов`язаних із скоєнням ним цього злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складами злочинів, визначених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; фактичних даних, що містяться у протоколах оглядів місця події, огляду трупу потерпілої ОСОБА_10 , у протоколах проведення слідчого експерименту та обшуку, у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який є братом померлої ОСОБА_10 та під час допиту у суді першої інстанції показав, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 часто виникали конфлікти на ґрунті ревнощів від останнього, іноді ОСОБА_10 просила пожити декілька днів у нього через непорозуміння з обвинуваченим ОСОБА_7 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що є матір`ю померлої ОСОБА_10 , останні два тижні до події ОСОБА_10 жалілася їй на ОСОБА_7 , який її ображав та бив, збирався вчиняти самогубство через повішення, кидатися з моста та погрожував їй.
Із показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що він є братом обвинуваченого ОСОБА_7 та йому відомо, що восени 2017 року у ході сварки з потерпілою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 погрожував себе підірвати.
Свідок ОСОБА_11 , допитаний у суді першої інстанції, зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_7 іноді бив ОСОБА_10 .
Відповідно до показань допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_13 в день події призблизно о 01:00 год. він вийшов з кімнати та побачив ОСОБА_10 , яка сиділа на кухні у пригніченому настрої та повідомила свідку, що їй надходять на телефон через повідомлення погрози від ОСОБА_7 , та приблизно о 10:00 год. ранку він почув крики з їхньої квартири, після чого туди прийшли сусіди і потерпіла вже була мертва. Крім того, ОСОБА_7 восени 2016 року хотів звести рахунки з життям через ревнощі до ОСОБА_10 .
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснила, що з 07 квітня 2018 року на 08 квітня 2018 року ОСОБА_10 була у них в гостях і в цей час їй телефонував ОСОБА_7 , але вона ігнорувала його дзвінки, а потім він відправив ОСОБА_10 повідомлення з погрозою про те, що зведе рахунки з життям. Також їй відомо, що ОСОБА_7 часто бив ОСОБА_10 , на ній були видимі тілесні пошкодження і остання завжди жалілася на ОСОБА_7 , а в 2017 році ОСОБА_7 хотів себе підірвати через претензії до ОСОБА_20 .
Як слідує із показань свідка ОСОБА_18 , на момент вказаних подій він працював начальником відділу логістики на Хлібокомбінаті №11, контролював рух автотранспорту на території підприємства, де працював ОСОБА_7 і ним 08 квітня 2018 року було помічено, що ОСОБА_7 відхилився від призначеного маршруту приблизно на 9 км та зробив зупинку приблизно на 20 хв., після чого останній знову поїхав на територію підприємства.
Свідок ОСОБА_19 , допитаний у суді першої інстанції, зазначив, що він працює у майстерні з ремонту мобільних телефонів та того дня приблизно об 11:00 год. до нього прийшов ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння та запропонував придбати у нього телефон Lenovo А6020, який він купив у останнього за 800 грн.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілих та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених злочинах.

Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього, згідно якого слідчим в присутності двох понятих було здійснено огляд кімнати 10 в буд. 15 по вул.Осінній у м. Дніпрі, під час якого виявлено у кімнаті на дивані труп ОСОБА_10 , на постільній білизні - плями бурого кольору, на ліжку - одну сережку з металу сірого кольору, біля ліжка з правої сторони - мотузку для білизни, а під трупом - ключ, а також пошкодження одного бильця ліжка.

З протоколу огляду місця події від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього слідує, що в присутності двох понятих було оглянуто автомашину марки Газ 33021-СПГ, д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, на якій працював ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно допротоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього в присутності двох понятих за участю спеціаліста - судового експерта та спеціаліста СТКЗР за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 15/10 було оглянуто труп ОСОБА_10 та виявлено тілесні ушкодження.

Згідно протоколу огляду місця події від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього в присутності двох понятих за участю спеціаліста СТКЗР було оглянуто мобільний телефон Lenovo А6020 сірого кольору IMEI 1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 без сім карток.

Як слідує з журналу перевезень 27-26, 08 квітня 2018 року з 04:05 год. до 04:28 год. ОСОБА_7 здійснював зупинку за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, буд. 15, яка не входила до його маршруту.

Відповідно до протоколу огляду від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього в присутності двох понятих було оглянуто добровільно виданий телефон Samsung J5, який належить свідку ОСОБА_17 та оглянуто переписку ОСОБА_17 з ОСОБА_7 у додатку Viber.

Згідно протоколу обшуку особи від 08 квітня 2018 року з фототаблицями до нього в присутності двох понятих у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: паспорт на його ім`я серії НОМЕР_4 , виданий 26 січня 2000 року; мобільний телефон марки Lenovo, IMEI НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 , сім1: НОМЕР_7 , сім2: НОМЕР_8 ; спортивну кофту; спортивні штани; кросівки.

З висновку судово-медичної експертизи № 795/165-Е від 08 травня 2018 року слідує, що смерть ОСОБА_10 наступила від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї, що підтверджується видовими ознаками смерті, загальноасфіктичними ознаками смерті та даними судово-медичної експертизи, при судово-медичній експертизі трупа виявлено: на передній, задній та бічних поверхнях шиї, праворуч та ліворуч, у верхній та середній третині, розташовано близько 5 косо-висхідних, замкнених, нерівномірно виражених, подекуди пергаментної щільності странгуляційних борозен; у товщі м`яких тканин шиї та у проекції странгуляційних борозен крововиливи: м`які странгуляційні борозни з явищами пергаментації та осаднення у шкірі з задньої поверхні шиї праворуч. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у вигляді странгуляційних борозен, крововиливі у товщі м`яких тканин шиї, закритого перелому правого верхнього рога щитоподібного хряща, стиснення органів шиї прижиттєві, виникли до настання смерті внаслідок їх стиснення, стосовно до живих осіб має ознаки тяжкого ступеню, є небезпечним для життя в момент їх утворення та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 595-МК від 17 травня 2018 року пошкодження на щитоподібному хрящі є повним косо-поперечним розгинальним переломом правого верхнього рога біля його основи, та заподіяний при інтенсивному (позамежному) відхиленні щитоподібного хряща до заду (наприклад, при стисненні органів шиї в напрямку діючої сили зовні - усередину можливо більше з боку правої бічної поверхні шиї) притисненні його до шийного відділу хребта з наступним відхиленням вперед правого верхнього рога і розгинальним його переломом, в м`яких тканинах органокомплексу шиї в області патологічної рухливості правого верхнього рогу щитоподібного хряща мається осередковий крововилив темно-червоного кольору.

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 507/Н від 30 травня 2018 року при судово-імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_10 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 та у результаті дослідження зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

З висновку судово-медичної експертизи № 487/Н від 29 травня 2018 року слідує, що при серологічному дослідженні слідів крові на одязі, вилученому у ОСОБА_7 : кофті; в об`єктах №№ 1, 8, 11, 14; штанах, в об`єкті № 29, ці сліди належать можливо потерпілій ОСОБА_10 , груповій характеристиці крові якої властиві антигени А, Н, крім того, в цих слідах можливе змішування крові осіб з групами крові А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н і 0 ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в цьому випадку можливий лише домішок крові потерпілої ОСОБА_10 .

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 489/Н від 29 травня 2018 року при серологічному дослідженні слідів крові на простирадлі, в об`єктах №№ 1, 2, наволочці, в об`єктах №№ 3, 4, підковдрі, в об`єктах №№ 5-7, подушці, в об`єктах №№ 8, 9, в них виявлені антигени А, Н, що не виключає приналежності цієї крові до групи А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н, враховуючи групову приналежність крові потерпілої ОСОБА_21 і результати серологічного дослідження слідів крові на простирадлі, в об`єктах №№ 1, 2, наволочці, в об`єктах №№ 3, 4, підковдрі, в об`єктах №№ 5-7, подушці, в об`єктах №№ 8, 9, ці сліди належать можливо потерпілій ОСОБА_10 , груповій характеристиці крові якої властиві антигени А, Н, крім того, в цих слідах можливе змішування крові осіб з групами крові А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н і 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в цьому випадку можливий лише домішок крові потерпілої ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2018 року, який фіксувався за допомогою відеокамери, складеного в присутності понятих за участю судово-медичного експерта та захисника ОСОБА_9 , та який було досліджено в судовому засіданні суду першої інстанції 16 жовтня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_7 розповів та показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

При цьому з висновку судово-медичної експертизи № 795/276-Е від 19 червня 2018 року слідує, що враховуючи характеристику, локалізацію, механізм утворення виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень у вигляді механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї у потерпілої ОСОБА_10 , не виключається можливість утворення вище зазначених тілесних ушкоджень за умов (обставин), на які вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 13 квітня 2018 року на місці події.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду про те, що ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілій, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, штовхнувши ОСОБА_10 на ліжко, удавлюючи її обличчя подушкою, яку він поклав на неї, та стиснувши шляхом удушення шию непритомної від його дій потерпілої мотузкою, обмотаною її 5 разів та із зав`язаними кінцями на два вузли, обвинувачений діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілої та бажав цього, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №107 від 07 червня 2018 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченого суд обгрунтовано піддав сумнівам його доводи про те, що при виявленні 08 квітня 2018 року трупа своєї цивільної дружини, він підхопив її і притиснув до себе, в результаті чого на його кофті та штанях залишилися сліди крові ОСОБА_10 , оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду суду першої інстанції та спростовуються дослідженими судом доказами, що містяться у матеріалах провадження, зокрема, протоколом проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2018 року, та розцінюються як спосіб захисту.
При цьому твердження захисника про те, що під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 за кадром залишалися співробітники оперативного підрозділу Індустріального ВП, які виконували роль конвою, а також приймали участь в затриманні ОСОБА_7 і застосовували щодо нього фізичне насильство, внаслідок чого під час слідчого експерименту ОСОБА_7 зізнався у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є безпідставними та спростовуються відеозаписом проведення слідчого експерименту, де зафіксовано як ОСОБА_7 без будь-якого примусу, в присутності свого захисника ОСОБА_9 розповідає та показує, як він вбив ОСОБА_10 та заволодів її мобільним телефоном. При цьому жодних зауважень до протоколу проведення слідчого експерименту ні обвинуваченим ОСОБА_7 , ні його захисником ОСОБА_9 внесено не було.

Крім того, з метою перевірки зазначених захисником ОСОБА_9 обставин та на виконання постанови Верховного суду від 17 листопада 2020 року судом апеляційної інстанції було постановлено ухвалу про проведення перевірки застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000555 від 08 квітня 2018 року, працівниками СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Допитаний в якості свідка начальник СД ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_22 , який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , категорично заперечив застосування щодо нього фізичного або психологічного впливу та вказав, що ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, протокол затримання складався за участі захисника та наступного дня останньому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, під час досудового розслідування від ОСОБА_7 на дії працівників поліції, прокуратури та суду не надходило.
Також під час службового розслідування не було встановлено неправомірних дій щодо ОСОБА_7 з боку працівників Індустріального ВП ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Під час проведення розслідування було встановлено, що згідно з записами журналу Обліку виявлення тілесних ушкоджень у осіб, які прибули до ДУ Дніпровська установа виконання покарань (№4) №194-4 н/т т.2 від 20 січня 2017 року обвинувачений ОСОБА_7 прибув до установи о 10.00 год. 11 квітня 2018 року та з пояснень останнього тілесні ушкодження у вигляді гематоми отримав 07 квітня 2018 року з власної необережності та під час перебування в установі до медичної частини з тілесними ушкодженнями не звертався.
Неодноразовими перевірками не було виявлено жодного факту застосування до обвинуваченого незаконних методів досудового розслідування та старшим слідчим третього слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, 29 липня 2021 року з урахуванням отриманих під час досудового розслідування об`єктивних даних було прийнято рішення з цього питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях працівників ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
При цьому, із зазначеної постанови вбачається, що вона винесена з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (рішення від 12 березня 2009 року у справі Вергельський проти України та рішення від 12 червня 2008 року у справі Яременко проти України) та у відповідності до вимог КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_9 на те, що суд першої інстанції послався у вироку на протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 07 червня 2018 року та DVD-диски, роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_7 , які не досліджувалися судом, є безпідставними, оскільки як слідує з журналу судового засідання від 16 жовтня 2018 року з технічним записом до нього судом першої інстанції було досліджено вказані захисником докази. Крім того, головуючим суддею було з`ясовано думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 щодо необхідності більш детального дослідження вказаних доказів, проте про таку необхідність ні обвинуваченим, ні його захисником клопотань заявлено не було.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції послався як на докази на протокол огляду місця події від 08 квітня 2018 року та на протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 08 квітня 2018 року, в яких не вказано на підставі чого було проведено відповідні огляди до початку кримінального провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Згідно ч. 2 ст. 238 КПК України огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, огляд місця події було проведено з дозволу мешканців, що підтверджується наявними у матеріалах провадження відповідними письмовими дозволами, в період часу з 12 год. 06 хв. до 13 год. 30 хв., а огляд трупа ОСОБА_10 було проведено в період часу з 13 год. 05 хв. до 13 год. 25 хв., після чого органом досудового розслідування було невідкладно внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Посилання захисника на те, що вилучені з місця події речі, такі як мотузка для білизни, постільна білизна, сережка, замок та інше не упаковані до спец.пакету та не опечатані, що могло призвести до фальсифікації речових доказів, також є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме висновками судово-медичних експертиз № 595-МК від 17 травня 2018 року, № 522 від 02 червня 2018 року, №487/Н від 29 травня 2018 року, № 489/Н від 29 травня 2018 року, відповідно до яких на дослідження було надано належним чином упаковані та опечатані речові докази, завірені підписами понятих, які брали участь під час вилучення вказаних доказів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в частині визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та визнаних судом першої інстанції доведеними, після вчинення вбивства ОСОБА_7 , перебуваючи в зазначеній квартирі, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Lenovo A6020», вартістю 1450 грн., і разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.
З наданих обвинуваченим пояснень під час судового розгляду в суді першої інстанції вбачається, що останній визнає факт вчинення ним таємного викрадення чужого майна (крадіжку), однак вказує, що одразу в нього умислу на викрадення мобільного телефону не було, та він в нього виник після того, як він залишив квартиру, під час перебування у робочому автомобілі.
З викладеного слідує, що обвинувачений хоча і визнавав факт вчинення ним крадіжки, проте частково заперечував встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що показання ОСОБА_7 щодо обставин вчинення крадіжки необхідно розцінювати як бажання уникнути відповідальності.
З матеріалів провадження видно, що твердження захисника, зазначені в апеляційній скарзі, є аналогічними тим, що він вже висловлював у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі захисника не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту на вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та таємного викрадення чужого майна (крадіжки) і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку за ч. 1 ст. 115 КК України та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкцій ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, по кримінальному провадженню не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2018 року щодо ОСОБА_23 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4