Провадження № 1-в/127/637/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2017,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2017.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_3 відбув 3/4 строку призначеного покарання, характеризується позитивно, має 4 заохочення, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. До роботи ставиться сумлінно, бере участь у роботах з благоустрою приміщень на території установи виконання покарань, у зв`язку із чим ОСОБА_3 просив суд змінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі.
Засуджений ОСОБА_3 , який приймав участь у судовому засіданні дистанційно, у режимі відеоконференції, клопотання підтримав, просив суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначив, що засуджений не працевлаштований за власним бажанням, адміністрацією установи характеризується посередньо, активної участі в реалізації програми «Підготовка до звільнення» не приймає. Крім того, відповідно до ст. 82 КК України більш м`яке покарання призначається в межах строку, установленого в Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання і не повинно перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Оскільки невідбута частина покарання ОСОБА_3 становить менше одного року, а обмеження волі, яке просить застосувати засуджений призначається на строк від одного року, тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_3 .
Суд вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_3 приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
На даний час засуджений ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)».
Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується, до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Частиною 1 ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконані законних вимог адміністрації установи виконання покарання, відсутності порушень дисципліни, товариському ставлення до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Як вбачається із особової справи засудженого ОСОБА_3 , останній неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, на даний час засуджений вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2017 за ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Крім того, ОСОБА_3 під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуттю 2/3 строку покарання, а саме 08.09.2018, однак рішенням комісії засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Разом з тим, засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання в установі характеризується посередньо, не працевлаштований. За час перебування в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» за порушення вимог режиму утримання 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за вчинення злісних порушень встановленого порядку відбування покарання. Адміністрацією установи не заохочувався. За період відбування покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86) до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався 3 рази з метою стимулювання правослухняної поведінки. Тобто, заохочення, отримані ОСОБА_3 протягом строку відбування покарання не мали системного характеру, а були наближені до дати можливого застосування ст. 82 КК України.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, та не завжди робить для себе належні висновки. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі у її реалізації не приймає. Приймати участь в самодіяльних організаціях відділення не бажає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років, а невідбута частина покарання ОСОБА_3 на момент розгляду клопотання згідно довідки становить 9 місяців 21 день, тобто менше ніж мінімальний строк призначення такого виду покарання.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України задоволенню не підлягає, оскільки останній на шлях виправлення не став.
На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2017 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: