Справа №590/375/21
Провадження № 1-кп/590/147/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2021 року смт. Ямпіль

Ямпільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 26.03.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ямпіль Шосткинського району (Ямпільського району) Сумської області, українка, громадянки України, з середньою-спеціально освітою, розлученої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1. 26.06.2008 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.2 ст.187, ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнена 04.03.2011 року умовно-достроково, не відбутий строк 2 місяці 12 днів,

2. 18.12.2012 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн (покарання відбуто);

3. 24.09.2015 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ст.69 КК України до 200 годин громадських робіт (покарання відбуто);

4. 30.08.2017 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 240 годин громадських робіт (покарання відбуто);

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
22.03.2021 року близько 03.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на законних підставах в будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, вчинила крадіжку майна у ОСОБА_5 , яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: мобільного телефону марки «VERICO» модель «C 281», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/3849-ТВ від 02.04.2021 року 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн.. Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 439,00 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованго їй кримінального правопорушення визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 22.03.2021 року близько 03.00 год. вона, знаходячись на законних підставах в будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила крадіжку майна у ОСОБА_5 , яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: мобільного телефону марки «VERICO» модель «C 281». Зазначила, що напередодні ввечері прийшла до знайомого, що проживає за адресою АДРЕСА_3 , де разом з потерпілим ОСОБА_6 та його співмешконкою ОСОБА_5 вживали алкогольні напої. Близько третьої години ночі, коли виходили із вказного помешкання ОСОБА_5 впала та в неї з кишені випав мобільний телефон, що належить ОСОБА_6 , ОСОБА_4 непомітно для оточуючих підняла телефон та заховала його, після чого витягнула з телефону сім-карту. Коли потерпілий звернувся в поліцію із заявою про викрадення телефону ОСОБА_4 зізналась, що телефон викрала саме вона та повернула його потерпілому. У вчиненому щиро розкаялась. Просила суворо не карати.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати: за ч.2 ст.185 КК України, що виразились у таємному з корисливих спонукань викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила нетяжке кримінальне правопорушення, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше судима, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, думки потерпілого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, у виді арешту на певний строк. Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Незважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, підстав для застосування ст.69 та ст.69-1 КК України судом не вбачається, оскільки обставини справи свідчать про недостатність факторів знижуючих ступінь тяжкості злочину, що б давало суду підстави для застосування ст.69 та ст.69-1 КК України при призначенні обвинуваченій покарання.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/3849-ТВ від 02.04.2021 року на суму 490,35 грн. (чотириста дев`яносто грн. 35 коп.) слід покласти на обвинувачену.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

-мобільний телефон марки «VERICO» модель «C 281», що добровільно виданий потерпілим ОСОБА_6 в ході досудового розслідування 25.03.2021 року, який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/3849-ТВ від 02.04.2021 року в сумі 490,35 грн. (чотириста дев`яносто грн. 35 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1