ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2071/21 Справа № 191/3039/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001025 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19 квітня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

16 березня 2012 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 30 березня 2016 року згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк з 02 грудня 2010 року по 04 серпня 2011 року, по відбуттю строку покарання;

16 березня 2017 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 19 березня 2020 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Строк покарання рахувати 12 серпня 2020 року. Міру запобіжного у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 12 серпня 2020 року приблизно об 11-00 год., маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, прийшов до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому мету незаконного збагачення, ОСОБА_8 , в цей же день (12.08.2020) приблизно об 11-04 год., за допомогою не встановленого предмету віджав металопластикове вікно кухонної кімнати будинку за адресою: АДРЕСА_2 , через яке проник в приміщення будинку. Перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_8 , впевнившись у відсутності власника будинку ОСОБА_9 та інших осіб та в тому, що його дії носять таємний характер і за ними ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 40 000 грн., з якими почав вилазити з вікна будинку. В цей момент до домоволодіння прибули працівники охоронної фірми «Явір-2005», та побачили ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 незважаючи на те, що його злочинні дії виявлені працівниками охоронної фірми «Явір-2005», і стали носити відкритий характер від своєї мети на заволодіння чужим майном не відмовився, та в нього виник прямий злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна.
Після чого ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно небезпечних характер свого діяння, незважаючи на присутність сторонніх осіб працівників охоронної фірми «Явір-2005», розуміючи, що його дії носять відкритий характер, з метою доведення свого умислу до кінця з викраденим майном вибіг з будинку та залишив територію домоволодіння, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 40 000 грн. (сорок тисяч гривень).
Кримінальна відповідальність за діяння, що містять склад кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена ч.3 ст. 186 КК України, тобто у як відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК Україні скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції було призначено обвинуваченому покарання, яке через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Так, на думку прокурора, суд першої інстанції, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який має 7 судимостей, за які незнято та непогашено в установленому законом порядку, звільнившись 19 березня 2020 року за відбуттям строку покарання, знову вчинив новий умисний злочин проти власності, не працює, постійного джерела доходу не має та існує за рахунок вчинення корисливих злочинів, вину у вчиненні злочину не визнав, не розкаявся, не засуджує своїх дій, характеризується негативно.
Також прокурор зазначає, що судом, при призначенні покарання ОСОБА_8 , враховано в якості обставин, які пом`якшують покарання стан здоров`я обвинуваченого, оскільки останній хворіє гепатитом С. Натомість, на думку прокурора, стан здоров`я не може становити причину для призначення такого м`якого покарання.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений та захисник обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, просили залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характери кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло, вчинене повторно та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше був тричі судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, новий корисливий злочин вчинив через менш ніж через 5 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченого бажання ставати на шлях виправлення та забезпечувати себе шляхом отримання заробітної плати, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений та не має дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, що пом`якшують покарання стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на гепатит С, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_8 до скоєного злочину, який в ході судових засідань свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, визнав частково, відсутність цивільного позову та призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора про те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що наявність хвороби в обвинуваченого не є підставою для пом`якшення йому покарання не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги як підстава для скасування вироку суду, оскільки встановлений в ст. 66 КК України перелік обставини, що пом`якшують покарання не є вичерпним. Більш того, з огляду на те, що наявна в обвинуваченого хвороба потребує дотримання особливого способу життя із постійним контролем за її протіканням та клінічною картиною, то колегія суддів погоджується із врахуванням судом першої інстанції даної обставини, як такої що пом`якшує покарання. Інших вмотивованих та переконливих доводів щодо необхідності погіршення правового становища обвинуваченого та призначення йому покарання, яке за своїм розміром є більше всього на рік від того, що було обрано судом першої інстанції, апеляційна скарга прокурора не містить.
Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_8 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням відсутності обставин які обтяжують покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4