Справа № 308/9597/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

під головуванням судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000343 від 22 червня 2021 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця села Чорноголова Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України,

встановив:

21.06.2021 близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «BMW» моделі «520 І-ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Горького навпроти будинку №157 у населеному пункті Тарнівці Ужгородського району Закарпатської області у напрямку міста Ужгород, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи з кримінально-протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, яка б дозволяла зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, який рухався на смузі руху автомобіля йому назустріч, не вжив заходів для своєчасного екстреного гальмування свого автомобіля аж до його повної зупинки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався назустріч автомобілю, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), а саме: п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_5 , водій автомобіля марки «BMW» моделі «520 І-ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, розуміючи, що поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не виконав свого обов`язку, покладеного на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та з метою уникнути відповідальності за скоєне, на автомобілі причетному до дорожньо-транспортної пригоди, з місця пригоди поїхав, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, отже він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

Вказані дії ОСОБА_4 , згідно з обвинувального акту, кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 135 КК України, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчиненого, так як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування, відмовився, просив суворо його не карати.

В судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді одного року та двох місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, подав до суду заяву про проведення розгляду кримінальної справи без його участі. Окрім цього до справи додано розписку потерпілого ОСОБА_5 , згідно з якої претензій матеріального та морального характеру останній до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора та обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції у суду немає.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, підтверджують понесені судові витрати та дозволять вирішити долю речових доказів.

Суд прийшов до висновку про те, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує:

ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться за ч. 1 ст. 286 КК України та за ч. 1 ст. 135 КК України до нетяжкого злочину;

особу винного, який має зареєстроване місце проживання, яке збігається з фактичним, де проживає разом з дружиною, донькою та сином, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання;

обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає визнання своєї вини та щире каяття в скоєних злочинах;

обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України, яким визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, з огляду на положення ст. 65 КК України, яким встановлено, що особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи вищевказані дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді одного року та двох місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді одного року обмеження волі, остаточно призначивши покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим.

З урахуванням того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та усвідомив суспільну небезпеку своїх дій, суд, призначаючи обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, вважає за можливе із застосуванням вимог ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертних досліджень, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності до ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на транспортний засіб марки «BMW» моделі «520 І-ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2021 у справі №308/8175/21.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України у вигляді 1 (одного) року та 2 (двох) місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік;

за частиною 1 статті 135 Кримінального кодексу України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 1 (одного) року та 2 (двох) місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськррайонного суду Закарпатської області від 13.07.2021 у справі №308/8175/21, на транспортний засіб марки «BMW» моделі «520 І-ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Речові докази: транспортний засіб марки «BMW» моделі «520 І-ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_6 або уповноваженій власником особі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення Закарпатським НДЕКЦ МВС України інженерно-транспортної експертизи від 13.07.2021 №СЕ-19/107-21/5684 в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок; інженерно-транспортної експертизи від 15.07.2021 №СЕ-19/107-21/5716-ІТ в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок; інженерно-транспортної експертизи від 15.07.2021 №СЕ-19/107-21/5846-ІТ в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1