Справа № 135/1006/21
Провадження № 1-кп/135/79/21
У Х В А Л А
іменем України

24.09.2021 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000161 від 28.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого, останній раз 08.02.2017 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 02.07.2021 із ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)»,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 28.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 утримується в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.09.2021.

У судовому засіданні прокурор вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід, оскільки заявлені ризики не зменшились. Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років; раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів корисливого характеру, в тому числі за вчинення грабежу, розбою та неодноразових крадіжок чужого майна; обвинувачений офіційно не працевлаштований, неодружений, немає міцних соціальних зв`язків. Тому, з огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до суду. Він, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків і змусити їх змінити показання, враховуючи те, що обвинувачений, свідки та потерпілий проживають в м. Ладижин. У зв`язку з тим, що обвинувачений раніше вчинив ряд кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі він може вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на зазначені обставини запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначив що на потерпілого та свідків ніяким чином не буде впливати, обіцяє з`являтись до суду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити тримання обвинуваченого під вартою з наступних підстав.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.07.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком застосування до 25 вересня 2021 року включно.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 на стадії судового розгляду, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтується на матеріалах кримінального провадження №№0000161.

Матеріали кримінального провадження, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_3 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності його вини, оскільки оцінка зібраних стороною обвинувачення доказів здійснюється в нарадчій кімнаті.

Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке.

Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років; він раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів корисливого характеру, в тому числі за вчинення грабежу, розбою та неодноразових крадіжок чужого майна, востаннє засуджений 08.02.2017 Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна, звільнився 02.07.2021 із Стрижавської виправної колонії Вінницької області (№81) за відбуттям строку покарання, відповідно до ст. 89 КК України судимість не погашена та не знята; офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований в с. Зозів Липовецького району Вінницької області, фактично тимчасово проживає в м. Ладижин Вінницької області, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Тому, з огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до слідчого, прокурора та суду. Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, свідків і змусити їх змінити показання, враховуючи те, що обвинувачений, свідки та потерпілий проживають в м. Ладижин. У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше вчинив ряд кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі він може вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на зазначені обставини запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо.

Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 , відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан обвинуваченого, те, що він раніше судимий за аналогічні злочини майнового характеру.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні та не зменшились, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також на конкретні обставини кримінального провадження, його особу та схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Обвинувачений є особою раніше неодноразово судимою, зокрема за злочин проти власності, офіційно не працює, що може свідчити про його схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень, може ухилятися від суду.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження, приходить до висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, ч. 3 ст. 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах 60 днів, тобто до 22 листопада 2021 року включно.

Ухвала судді щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя