Справа №498/476/21
Провадження №1-кп/498/60/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого - адвоката - ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Михайлівка Одеської області клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000089 від 06.03.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
08 липня 2021 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками, затверджений 30 червня 2021 року прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000089 від 06.03.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 підтримав раніше заявлене клопотання про повернення обвинувального акту, клопотання мотивує тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 292 КПК України та підлягає поверненню з наступних підстав: у вказаному обвинувальному акті не зазначені всі анкетні дані обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_4 , військовозобов`язаний він чи ні, що у нього на утриманні та вихованні є неповнолітня дитина/10 років; у обвинувальному акті не зазначені такі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого як:вчинення кримінального правопорушення особою, раніше не судимою, наявність позитивної характеристики обвинуваченого як з- місця роботи, так і місця проживання, відсутність матеріального характеру з боку потерпілого, а також те, що на утриманні та вихованні обвинуваченого, перебуває неповнолітня дитина віком 10 років. Крім того, в обвинувальному акті невірно зазначено та дано кваліфікацію діям обвинуваченного, а саме ОСОБА_4 не заперечує виїзду автомобіля на узбіччя та спричинення потерпілому середніх тілесних ушкоджень, при цьому пояснював, що ПДР при з`їзду на узбіччя в проїжджої частини від керувався п.п.10,1, 10,2, але праве колесо попало візуально не вимий осів узбіччя, у зв`язку з чим автобус зупинився та перекинувся. Все це свідчить про те, що слідством дана невірна кваліфікація діям обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене його захисником ОСОБА_5 клопотання про повернення обвинувального акту.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти повернення обвинувального акту, оскільки вважає, що обставини вказані в клопотанні про повернення обвинувального акту є безпідставними.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник - адвоката - ОСОБА_7 . в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання захисник обвинуваченого про повернення обвинувального акту.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За нормою п. 3 ч. 1 ст.3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. За вимогами ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність.
З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому, на виконання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.
Слід зауважити, що конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, як про це зазначає захисник, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.
З метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо. Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Крім того, наявність в обвинувальному акті помилок в анкетних даних обвинуваченого сама по собі не може бути підставою для його повернення прокурору, оскільки такі неточності можуть бути усунені прокурором під час судового розгляду.
За таких обставин у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника -адвоката ОСОБА_5 діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000089 від 06.03.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відмовити.
Повний текст ухвали буде оголошено о 10:00 год. 13 вересня 2021 року.
Ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя ОСОБА_1