Провадження № 1-кп/947/109/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000768 від 06.09.2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000768 від 06.09.2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням в порядку ст. 201 КПК України про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце мешкання:АДРЕСА_1 , йому 21.07.2021 року була зроблена операція по встановленню стенту лівої нирки, має незадовільний стан здоров`я, тому подальше утримання під вартою може погіршити стан його здоров`я. Крім того, слідчі дії у кримінальному провадженні проведені, та відсутні підстави вважати, що обвинувачений буде здійснювати спроби перешкоджати кримінальному провадженню, знищити докази, які знаходяться у прокурора, оказувати вплив на потерпілих, свідків, тяжкість майбутнього покарання не може бути підставою для тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнає свою вину у вчиненому, має намір відшкодувати шкоду завдану потерпілому. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу також забезпечить його належну поведінку, явку до суду, та можливість отримати належну медичну допомогу.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого захисника.

Захисник ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_9 підтримали клопотання заявлене захисником ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, просили його задовольнити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні клопотання заявленого захисником ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, з огляду на його не обґрунтованість та безпідставність. Ризики передбачені ст. 177 КПК України які були доведені на досудовому слідстві, під час судового розгляду, не змінилися та не зменшилися, потерпілому матеріальна шкода не відшкодована, обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду щоб уникнути покарання. Крім того, відсутня медична довідка про неможливість в подальшому знаходиться в умовах ОСІ.
Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, та надане до суду клопотання захисника, прийшов до наступного висновку.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи доводи захисника ОСОБА_4 щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає, що наявність у обвинуваченого місця мешкання, наявність захворювань, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 дій, спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання. Так з огляду на характер інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, чітким є переконання суду, що ризики, які існували на час обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 на даний час не змінилися, та не зменшилися, тому ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.
Також, посилання адвоката ОСОБА_4 на захворювання обвинуваченого ОСОБА_8 , безпідставні, оскільки медична документація надана на підтвердження захворювань на які хворіє ОСОБА_8 , не свідчить про несумісність за їх наявністю в подальшому його утримання в умовах ОСІ.
Суд, також приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого ОСОБА_8 , ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,183,184,194,196,197,201,331, 350,369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисник ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1