Справа № 444/227/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/360/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кульчини Красилівського району Хмельницької області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_6 : 2066 грн. 92 копійки матеріальних збитків; 10 000 грн. витрат на правову допомогу та 25 000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_6 відмовлено.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 : 5 000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_7 відмовлено.
Вирішено питання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_9 09.12.2019 року, приблизно о 17:00 год., знаходячись на території АЗС «БРСМ», що за адресою: с. Сопошин, вул. Об`їздна, 2, Жовківського району Львівської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс множинні удари руками, затиснутими в кулак, та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді розриву зв`язок лівого плечового суглобу, вивиху лівого плечового суглобу, п`ять крововиливів в ділянках лівого плечового суглобу, грудях зліва, передній поверхні правої ноги, які викликали тривалий розлад функції лівої руки і по цій ознаці відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_9 заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально. Просить зобов`язати ОСОБА_9 відшкодувати потерпілому ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., а також зобов`язати ОСОБА_9 відшкодувати потерпілому ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Свої апеляційні вимоги апелянт мотивує тим, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є занадто м`яким і не відповідає принципам достатності покарання для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Звертає увагу на позицію потерпілих, які у судовому засіданні суду першої інстанції просили призначити ОСОБА_9 саме суворе покарання з ізоляцією від суспільства, оскільки обвинувачений жодним чином не розкаявся, не вибачився перед ними та не намагався жодним чином відшкодувати завдані збитки. Покликається на те, що ОСОБА_9 своєї вини не визнав. У судових дебатах обвинувачений зазначив, що розкаюється у вчиненому і просить суворо не карати та врахувати, що його поведінка була спровокована негативною поведінкою ОСОБА_7 , який плюнув йому в обличчя, хоча дана обставина під час судового розгляду не підтвердилась. За таких обставин вважає, що в обвинуваченого відсутнє щире каяття і останній повідомляв суду неправдиві показання з метою уникнути відповідальності. Крім цього, бійка складалась із трьох епізодів, що спростовує пояснення обвинуваченого про те, що він діяв на емоціях, та свідчить про агресивні дії ОСОБА_9 у пориві нічим необґрунтованого гніву, по відношенню до потерпілих, з якими він не був знайомий. Апелянт вказує, що неправомірними діями обвинуваченому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , а також спричинено потерпілому ОСОБА_7 моральну шкоду.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про відсутність підстав, які обтяжують покарання, оскільки потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент вчиненого злочину мав 63 роки, тобто з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою похилого віку, а відтак наявна обставина, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.

Апелянт не погоджується також і з рішенням суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, та зазначає, що судом першої інстанції, окрім даних досудової доповіді, не наведено інших підстав для застосування такого звільнення. Вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, а обставини кримінального провадження доводять необхідність відбування обвинуваченим покарання реально.

Крім цього, не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визначення суми відшкодування витрат потерпілому ОСОБА_6 на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., оскільки вказана потерпілим у цивільному позові сума такого відшкодування у розмірі 25 000 грн. підтверджується, зокрема тим, що такий цивільний позов було підписано, зокрема і адвокатом ОСОБА_12 . Вказана сума є гонораром, який був переданий потерпілими ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_12 під час укладання договору про надання юридичного допомоги, і в якому було прописано перелік послуг, які адвокат зобов`язався виконати. При цьому, складання детального опису фактично наданих потерпілому послуг є неможливим у зв`язку із тим, що адвокат ОСОБА_12 ще до завершення судового розгляду помер. Крім цього, вважає низькою визначену судом першої інстанції суму відшкодування потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., оскільки така не покриває реальних перенесених потерпілим моральних і фізичних страждань.

Крім цього, апелянт вважає низькою визначену судом першої інстанції суму відшкодування потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., оскільки така не покриває перенесених потерпілим душевних страждань, спричинених діями обвинуваченого. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 спричинено немайнову шкоду через моральні та фізичні страждання, які призвели до негативних змін у його житті. Моральні страждання пов`язані з тим, що неправомірні дії ОСОБА_9 нанесли потерпілому ОСОБА_7 важкий психологічний удар через несподіваний та безпідставний напад обвинуваченого та отриману травму сина і його довготривале лікування. Звертає увагу на похилий вік потерпілого ОСОБА_7 , що обумовлює вразливість до будь-яких фізичний травм та моральних переживань. Зазначає, що дії обвинуваченого непоправно погіршили стан здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , який з 2017р. хворіє стенокардією.

Вважає, що рішення про відшкодування потерпілому ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., а також про відшкодування потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. буде справедливим, таке у повній мірі врахує характер вчиненого злочину та тяжкість перенесених потерпілими страждань. При цьому, звертає увагу про наявність даних, які свідчать про те, що у власності обвинуваченого є транспортний засіб, на який накладено арешт у межах даної справи, що дає можливість ОСОБА_9 відшкодувати завдану шкоду у повному розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення йому покарання та зменшити розмір моральної шкоди стягнутої на користь потерпілих. Вважає, що покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік буде достатнім для його виправлення та повністю виконає мету покарання.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що призначене йому покарання, з урахуванням обставин кримінального провадження, не відповідає його особі, і є суворим. Зазначає, що як під час досудового розслідування так і судового розгляду він не заперечував факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, а також обставини, за яких їх було вчинено. Вважає, що при призначенні покарання слід було врахувати той факт, що його дії фактично було спровоковані потерпілими. Судом першої інстанції безпідставно не враховано як обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Звертає увагу, що при призначенні покарання суд першої інстанції врахував місце, час та спосіб вчиненого кримінального правопорушення, однак, на думку апелянта, у даному випадку місце та час взагалі не мають ніякого відношення, оскільки його дії були спрямовані виключно щодо потерпілих і не мали на меті порушення громадського порядку. Вказує, що позитивно характеризується, має на утриманні малолітніх дітей, вперше вчинив кримінальне правопорушення, а відтак його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Щодо цивільних позові потерпілих зазначає, що він неодноразово вживав заходи щодо примирення з потерпілими, однак через виставленні йому умови матеріального характеру, які мають на меті не дійсне відшкодування заподіяної шкоди у межах розумності, а особисте збагачення, вважає, щоз урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, сума стягнутої на користь потерпілих моральної шкоди підлягає зменшенню.

У ході апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до апеляційного суду заяви про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з їхньою відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 підтримали заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та просили закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції пояснили, що повністю примирилася із обвинуваченим ОСОБА_9 , обвинуваченим відшкодована заподіяна шкода, жодних претензій матеріального та морального характеру до нього не мають, у зв`язку з чим подали заяви про відмову від обвинувачення та просили кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити. Зазначили, що відмовляються від обвинувачення добровільно, без жодного тиску, впливу чи примусу.
Прокурор зазначив, що відмова потерпілих від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а тому не заперечує проти задоволення даних заяв.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 на підтримання заяв потерпілих про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від обвинувачення, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їхнього представника адвоката ОСОБА_8 , які просили кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити, думку прокурора, який не заперечував проти закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід задоволити з таких підстав.
Частиною 4 статті 26 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів провадження потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали заяви від 04.10.2021, в якій висловили відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, та просять закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Із урахуванням викладеного, переконавшись у добровільності позиції потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування вироку Жовківського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року із закриттям кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України.
Керуючись ст.ст. 284, 404, 407, 419, 477, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

клопотання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0001145 відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з відмовою від обвинувачення задоволити.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати та провадження стосовно останнього закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: