Справа № 357/9718/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
учасників кримінального провадження:
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2021 року за №0000012 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Москва, Російської Федерації, одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 406 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем строкової служби, перебуваючи на посаді водія ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи всупереч ст. ст. 27, 28, 65, 68 Конституції України, встановленого порядку несення військової служби передбаченого ст.ст. 4, 6, 11, 26, 49 Статуту, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи на шикуванні групи інженерного забезпечення у приміщенні коридору 2 поверху казарми військової частини НОМЕР_2 , дислокованої за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за відсутності відносин підлеглості, з мотивів незадоволення порядком несення служби солдатом ОСОБА_6 , маючи на меті підтвердити своє становище як більш досвідчений військовослужбовець, а також відкрито продемонструвати силу перед іншими військовослужбовцями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до військовослужбовця строкової служби ОСОБА_6 , який перебував у строю у цьому ж приміщенні, у той час, та почав словесну сварку, що переросла у штовханину між ними, яка була припинена іншими військовослужбовцями.

В подальшому, продовжуючи свої розпочаті дії, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за відсутності відносин підлеглості, з мотивів незадоволення порядком несення служби солдатом ОСОБА_6 , маючи на меті підтвердити своє становище як більш досвідчений військовослужбовець, а також відкрито продемонструвати силу перед іншими військовослужбовцями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 31.03.2021, близько о 22 год. 40 хв. ОСОБА_4 , забігши у кімнату для вмивання, яка розташована у приміщення 2 поверху казарми військової частини НОМЕР_2 , дислокованої за адресою: АДРЕСА_2 , де на той момент перебував ОСОБА_6 , та наніс останньому удар кулаком лівої руки у ділянку правого ока, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани на лобі довжиною 2 см, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, перебуваючи у тому ж місці у той же час солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за відсутності відносин підлеглості, з мотивів незадоволення порядком несення служби солдатом ОСОБА_5 , маючи на меті підтвердити своє становище як більш досвідчений військовослужбовець, а також відкрито продемонструвати силу перед іншими військовослужбовцями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс солдату ОСОБА_5 , який зайшовши до кімнати для вмивання намагався припинити протиправні дії ОСОБА_4 щодо ОСОБА_6 , удар кулаком лівої руки у ділянку обличчя справа, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді садна на слизовій оболонці правої щоки, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.406 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме у порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості щодо кількох осіб та заподіяло легкі тілесні ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.406 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 08.09.2021 року через канцелярію суду подали письмові заяви, в яких просили судовий розгляд проводити у їх відсутність, претензій до обвинуваченого не мають, шкоду відшкодовано, щодо міри покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, відповідно до яких 31.03.2021 року приблизно 22 год. 00 хв. під час шикування їхньої групи на другому поверсі казарми військової частини, яка розташована в АДРЕСА_2 .Коновальця, в нього виник конфлікт із солдатом ОСОБА_7 , якому він зробив зауваження щодо неналежної поведінки під час шикування, в свою чергу ОСОБА_7 почав виражатись нецензурною лайкою в його бік, після чого сварка переросла у штовханину. Після цього, у нього виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а тому через 40 хв, зайшовши до кімнати для вмивання, наніс удар лівою рукою в ділянку його правого ока, у зв`язку з тим, що до кімнати зайшов інший солдат ОСОБА_8 , який намагався завадити бійці між ними, також наніс удар кулаком лівої руки і в обличчя ОСОБА_8 , підтвердив, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема паспорта на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, картку платника податків, (а.п.45-47), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.п.48), свідоцтво про народження малолітнього ОСОБА_9 серії НОМЕР_4 (а.п. 49), витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2021 року №125 про звільнення з військової служби в запас ОСОБА_4 (а.п. 50), вимогу УІАП ГУ НП в м. Києві за вих.№11-03-7794/21 від 09.08.2021 про судимість обвинуваченого (а.п. 51), який раніше судимий, зокрема 14.03.2019 року Черкаським районним судом Черкаської області до покарання у виді 110 годин громадських робіт, довідка-характеристика голови квартального комітету № НОМЕР_5 АДРЕСА_1 від 10.08.2021 (а.п.57), згідно якої обвинений характеризується посередньо, медична довідка №325 від 13.08.2021 (а.п.56), згідно якої обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, табелі виходу на роботу засудженого до громадських робіт за липень-серпень 2021 року (а.п. 52-55), ухвала Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.09.2021 року (а.п. 59), з якої вбачається, що засуджений ОСОБА_4 станом на 25.08.2021 року знятий з обліку в центрі пробації у зв`язку із відбуттям призначеного покарання.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.406 КК України, за кваліфікуючих ознак, а саме у порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості щодо кількох осіб та заподіяло легкі тілесні ушкодження.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, які, зокрема, виявляються у його відношенні до скоєного.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18).

Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину у цілому визнав, висловив жаль з приводу учиненого ним, просив вибачення у потерпілих.

Інших обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив. Посилання прокурора про наявність на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_4 малолітньої дитини, як на обставину, що пом`якшує його покарання, на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, так як відсутні відомості щодо джерела отримання обвинуваченим протягом тривалого часу правомірного доходу, а також даних про те, що безпосередньо він утримує малолітню дитину.

Суд, також не погоджується з доводами прокурора про наявність такої обтяжуючої покарання обставини, як рецедив злочинів, оскільки як вбачається з ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.09.2021 року, обвинувачений ОСОБА_4 станом на 25.08.2021 року знятий з обліку в центрі пробації у зв`язку із відбуттям призначеного покарання вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 14.03.2019 року, яким був засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 110 годин громадських робіт. Тому, на підставі ст.5, п.2-1 ст.89, ст.185 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень») обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше не судомою.

Водночас, обставиною, що обтяжує покарання, згідно п.13 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказана фактична обставина не оспорювалась обвинуваченим ОСОБА_4 .

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.406 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на два роки з покладенням певних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати та дати ще один шанс на його виправлення.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України та є злочином проти встановленого порядку несення військової служби, особу винного, який раніше не судимий, військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштований, одружений, наявність малолітньої дитини, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність скарг за місцем проживання щодо нього, його відношення до вчиненого, думку потерпілих, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції частини 2 статті 406 КК України у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов відсутній.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

Речові докази, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 406 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.406 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, що передбачені ч. 1,3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 04 жовтня 2021 року.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1