Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/776/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000145 від 22 грудня 2020 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Букварка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого в ТОВ «Юридична антирейдерська компанія Редут», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням у дохід держави двадцять відсотків із суми заробітку ОСОБА_9 .
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що версія слідства та висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень грунтуються на недостовірних даних та суперечливих доказах, яким суд на думку захисника не дав належної та об`єктивної оцінки.

Зокрема зазначає про те, що наявність умислу у ОСОБА_9 судом не доведено, впізнання обвинуваченого ОСОБА_9 відбувалось по фотокартці, а свідки, які нібито впізнали ОСОБА_9 не були належним чином допитані.

Крім того вважає, що підозра пред`явлена обвинуваченому ОСОБА_9 не уповноваженою особою, оскільки посади слідчого СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області станом на 30.03.2021 року не існувало.

Висновок експерта СМЕ ОСОБА_11 , на думку сторони захисту містить недостовірні дані про те, що подія злочину відбулась 20.12.2020 року, крім того експертом не встановлено і у висновку не відображено яким саме тупим предметом могли наноситись удари потерпілій ОСОБА_7 .

З посиланням на презумпцію невинуватості адвокат стверджує, що відповідно до положень ст. 284 КПК України, відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів є наслідком скасування незаконного та необгрунтованого вироку суду першої інстанції та закриття апеляційним судом кримінального провадження.

У запереченнях представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить відмовити адвокату ОСОБА_10 у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на те, що висновки суду ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказах, у тому числі показаннях потерпілої та свідків, яким суд дав належну та об`єктивну і дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.

Вважає доводи адвоката ОСОБА_10 про незаконність та необґрунтованість судового рішення безпідставними, просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, при слідуючих обставинах.

Так, 21.12.2020 року приблизно о 19:00 год. ОСОБА_9 знаходячись біля будинку № 89 по вул. Незалежності України в смт. Олександрівка Кіровоградської області, діючи умисно та цілеспрямовано, на грунті довготривалих неприязних відносин, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча, один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока, один удар коліном лівої ноги в ділянку лівого стегна та один удар кулаком правої руки в ділянку голови зліва.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 111 від 29.12.2020 року, в результаті протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців у правій підочній ділянці, в ділянці лівого плеча в верхній третині по зовнішній боковій поверхні, на лівому стегні в нижній третині по передній поверхні, садна в ділянці лівого скронево-нижньощелепного суглоба, які утворилися від дії тупого предмету і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням захисника ОСОБА_10 судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 , в дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що умисел ОСОБА_9 був спрямований на спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а мотив неприязнь через розповсюдження ОСОБА_7 неправдивих чуток.
На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі: заяви ОСОБА_7 про нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, висновку експерта № 11 від 29.12.20 року, протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 від 11.03.2021 року, висновку експерта за результатами слідчого експерименту № 10 від 30.03.2021 року, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 та неповнолітньої ОСОБА_13 в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_9 на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Зокрема суд зазначив про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повністю підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_7 від 21.12.2020 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , який 21.12.2020 року о 19:04 год. напав на неї та наніс їй тілесні ушкодження синці та ушиби в АДРЕСА_2 (а.п.4);
- висновку експерта № 111 від 29.12.2020 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в правій підочній ділянці, в ділянці лівого плеча в верхній третині по зовнішній боковій поверхні і на лівому стегні в нижній третині по передній поверхні, садна в ділянці лівого скронево-нижньощелепного суглобу, які утворилися від дії тупого предмету. Вище вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень; можуть відповідати часу вказаному в обставинах справи; утворилися від не менш 4-ох травматичних дій тупого (их) предмету (ів). Судово-медичних даних, які б вказували на утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 при падінні з положення стоячи на плоскість немає (а.п. 17-18);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 11.03.2021 року з фототаблицями до нього за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого остання розказала та показала як і при яких обставинах їй були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.п. 19-25);
- висновку експерта № 10 від 30.03.2021 року, згідно з яким локалізація і механізм утворення тілесних ушкоджень, які мали місце на тілі ОСОБА_7 , не протирічать механізму їх утворення, на які вказує потерпіла ОСОБА_7 в протоколі слідчого експерименту від 11.03.2020 (а.п.28-29).
Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілої ОСОБА_7 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями безпосередніх очевидців пригоди ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та результатами слідчого експерименту, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_9 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .
Спростував суд і оцінив критично показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вказавши у мотивувальній частині вироку про те, що їх показання є непослідовними та не узгоджуються між собою і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , безпосередньо допитаних у судовому засіданні, а також потерпілої ОСОБА_7 .
Крім того, суд зазначив, що показання свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні жодним чином не спростовують показання потерпілої та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , так як свідок не підтвердив того, що саме 21.12.2020 о 19.00 год. (коли відбулася подія) він особисто бачив обвинуваченого ОСОБА_9 за місцем свого проживання і останній зі своїм товаришем перебували в полі його зору в цей час.
Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що районний суд ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_9 щодо непричетності до злочину, на думку колегії суддів, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 щодо відсутності у ОСОБА_9 мотиву (неприязні) та доведеного умислу на спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що впізнання ОСОБА_9 відбулось по фотознімках свідками, які слідчим не допитувались, що розслідування цієї справи та оголошення про підозру ОСОБА_9 проводилось не уповноваженими особами, а висновки експерта не грунтуються на достовірних даних щодо події злочину, колегія суддів апеляційного суду відмічає.
У даному кримінальному провадженні показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраним доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілій та свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколі слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були очевидцями подій, які відбувались, згідно їх показань неповнолітня ОСОБА_13 підтвердила в суді, що того дня 21.12.2020 приблизно 19.00 год. бачила як ОСОБА_17 перебував біля під`їзду будинку де трапилася подія, а свідок ОСОБА_12 безпосередньо бачила як ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .
Отже, кожна особа з урахуванням часу, який пройшов від певної події, ступеню свого розвитку, внутрішнього світогляду, залежно від свого психічного стану, не може давати абсолютно ідентичні показання, а розбіжності у деталях або неточності у показаннях, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, не є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 та самого обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження (синці) які були виявлені у потерпілої ОСОБА_7 при експертному дослідженні, не співпадають з періодом вчинення злочину і могли утвориться при інших обставинах, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки як правильно зазначив районний суд у мотивувальній частині вироку, правдивість показань потерпілої ОСОБА_7 підтверджується, у тому числі фактом її звернення до правоохоронних органів одразу ж після подій (21.12.2020 року) та результатами її огляду експертом на слідуючий день, а саме 22.12.2020 року, тобто через незначний проміжок часу.
Думка захисника про те, що досудове розслідування цієї справи проводилось не уповноваженими на те особами є хибною, оскільки у матеріалах справи є постанови начальника СД Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_18 від 22 грудня 2020 року про призначення групи дізнавачів для розслідування цієї справи, заступника керівника Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_19 від 22 грудня 2020 року про призначення групи прокурорів, постанова начальника Олександрівського ВП Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_20 від 08 лютого 2021 року про подальше розслідування справи працівниками сектору дізнання відділу поліції № 1 м. Знам`янка Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, постанова начальника СД ВП № 1 м. Знам`янка Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_21 від 09 лютого 2021 року про призначення групи дізнавачів, постанова дізнавача СД ВП № 1 м. Знам`янка Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 про прийняття справи до свого провадження та постанова керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_23 від 15 березня 2020 року про призначення групи прокурорів (т.2 а.с. 6-12)
Таким чином, послідовна зміна назв, структури та підпорядкування територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області не свідчить про те, що розслідування цієї справи проводилось не уповноваженим особами правоохоронного органу.
Крім того, повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, самим обвинуваченим або його захисником у встановленому законом порядку не оспорювалась, зміст підозри та процедура її вручення відповідає вимогам ст. 277 та 278 КПК України, а автоматична помилка у посаді (слідчий СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 ) при тому, що підозру вручав та підписував дізнавач СД ВП № 1 м. Знам`янка Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 , на думу апеляційного суду не виключає факт повідомлення та вручення ОСОБА_9 про підозру, а також набуття ним після цієї процедури процесуального статусу підозрюваного. провадженні.
Думка обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про те, що досудове слідство не провело перевірки стосовно причетності інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які вказали на причетність саме ОСОБА_9 до нанесення тілесних ушкоджень.
При цьому показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим ОСОБА_9 протягом усього провадження, у тому числі і в судовому засіданні, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обгрунтовано покладені районним судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_9 щодо його непричетності до злочину.
Також необхідно зазначити про те, що згідно висновку експерта № 10 від 30.03.2021 року у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження локалізація яких відповідає механізму їх утворення, вказаним потерпілою ОСОБА_7 у протоколі слідчого експерименту від 11 березня 2021 року.
При таких беззаперечних доказах, колегія суддів апеляційного судуд вважає неприйнятними доводи ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 не наносив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які нібито запебезпечують алібі ОСОБА_9 , спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та висновками експерта № 111 від 29.12.2020 р. та № 10 від 30.03.2021 року.
Більш того, під час апеляційного розгляду сам ОСОБА_9 підтвердив, що у 2019 році у нього був конфлікт з ОСОБА_7 , яка розповсюджувала неправдиві чутки по місту і по телефону нагрубила людині, він їй телефонував і попередив, щоб вона такого не робила.
Потерпіла ОСОБА_7 також розповіла суду про те, що ОСОБА_9 з надуманих підстав вирішив, що вона у 2019 році розповсюджувала неправдиві чутки про його відносини, неодноразово телефонував їй і погрожував, після цього на її мобільний телефон надходили образливі СМС повідомлення з різних номерів, а коли справа дійшла до суду, то їй надійшло повідомлення з прикріпленою до дерева «розстріляною» фотокарткою, СМС щоб вона «схаменулась» або її «зупинять ….» .
При таких фактичних обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що саме ОСОБА_9 , а не інша особа, 21.12.2020 року приблизно о 19.00 год. по вул. Незалежності України в смт. Олександрівка Кіровоградської області, умисно, з неприязні спричинив потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілої та свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, розцінює позицію ОСОБА_9 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.
Підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000145 від 22 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4