Справа № 515/1689/19
УХВАЛА

16 грудня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

потерпілої/цивільного позивача - ОСОБА_3

представника потерпілої/цивільного позивача - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання представника цивільного позивача

про накладення арешту у кримінальному провадженні,

внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 30.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Кілійського районного суду Одеської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 30.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

16.12.2021 року за вх. № ЕП-2169/21 до Кілійського районного суду Одеської області надійшло клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони на його відчуження.

В обґрунтування поданого клопотання в самому клопотанні та в судовому засіданні представник потерпілої /цивільного позивача адвокат ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_3 є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , який завдав потерпілій тілесні ушкодження, але завдану шкоду не визнав та не відшкодував. Для захисту своїх прав потерпіла звернулась до суду з цивільним позовом до обвинуваченого про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стягнення збитків та моральної шкоди з ціною 216274,56 грн.

Потерпіла раніше зверталась з клопотанням про забезпечення позову в рамках розгляду обвинувального акту, але ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 05.02.2020 року в задоволенні клопотання потерпілої про арешт майна обвинуваченого - відмовлено. Суд виходив з того, що цивільним позивачем потерпілою та її представником у заяві про забезпечення позову та в судовому засіданні не обґрунтовано та не наведено обставин того, що невжиття таких заходів як арешт майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання процесуального рішення суду щодо ефективного захисту оспорюваних прав або інтересів потерпілого. Також суд послався, що в клопотанні не обґрунтована співмірність накладання арешту з вимогами, які просить стягнути цивільний позивач. В ухвалі Одеського апеляційного суду від 02.03.2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд звернув увагу представника потерпілої, що він вправі звернутися з повторним клопотанням про накладення арешту на майно під час судового розгляду, належним чином обґрунтувавши його, зокрема в частині співрозмірності арешту з вимогами, які просить стягнути цивільний позивач, що було підставою для відмови в задоволенні клопотання районним судом.

Також вказав, що обвинувачений свою вину не визнає, про що зазначив у судових засіданнях Ніяких спроб щодо відшкодування шкоди не вчиняв.

Обвинуваченому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить: квартира за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виставлений на продаж за ціною 941 594 гривні, про що свідчить оголошення в інтернеті.

Квартира, за адресою: АДРЕСА_2 є єдиним житлом відповідача, в якому, як ним було зазначено в судовому засіданні 20.10.2021 р., він проживає. Також відповідачу належав автомобіль марки «Mersedes Benz», д/н НОМЕР_1 , який в теперішній час відчужений обвинуваченим, інших транспортних засобів обвинувачений, наскільки відомо потерпілій, у власності не має.

Представник цивільного позивача вважає, що накладення арешту на будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , що виставлений на продажу за ціною 941594 грн, є співмірним із заявленими позовними вимогами, на підставі чого, просив суд задовольнити клопотання та накласти арешт на нерухоме майно.

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив факт розміщення ним відповідного оголошення про продаж належного йому будинку та пояснив, що вказаний будинок виставлений на продаж протягом останніх шести років. Наразі він проживає у квартирі в м. Одесі, але планує повернутись до м. Татарбунари та на отримані від продажу будинку кошти купити квартиру і проживати у вказаному місті. Відповідаючи на питання суду підтвердив факт продажу ним автомобіля близько чотирьох місяців тому, як про те вказував у клопотанні представник цивільного позивача та зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання представника цивільного позивача та просив суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, проаналізувавши відповідні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно з ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до суду з метою забезпечення цивільного позову має право звернутися цивільний позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до поданої позовної заяви цивільний позивач просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_3 22 611,60 гривень в якості відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; - 43662, 96 гривень в якості збитків (упущеної вигоди) та 150000 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди.

При цьому, як зазначено в клопотанні та як встановлено з пояснень представника цивільного позивача та підтверджено обвинуваченим в судовому засіданні, він здійснює продаж нерухомого майна, а саме будинку в м. Татарбунари Одеської області, про який йдеться в клопотанні представника цивільного позивача.

Крім того, обвинувачений підтвердив факт відчуження ним транспортного засобу, про накладення арешту на який представник цивільного позивача просив суд у попередньому клопотанні про арешт майна, в задоволенні якого судом було відмовлено.

Таким чином, суд встанови факт того, що обвинуваченим під час судового провадження вчиняються дії, спрямовані на відчуження належного йому майна, тобто встановлена наявність ризику, передбаченого в частині другій ст. 170 КПК України, зокрема, ризик відчуження майна.

Також судом встановлено, що відповідне нерухоме майно, зазначене у клопотанні, не є місцем проживання обвинуваченого та його родини.

Отже, суд приходить до висновку, що особою, яка подала клопотання, дотримано вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України щодо доведення необхідності такого арешту.

Також суд враховує, що обґрунтованість підозри була встановлена в ході досудового слідства і не може бути перевірена судом до ухвалення вироку, так само як і обґрунтованість цивільного позову.

Проте, з огляду на надані докази на підтвердження розміру цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди та отримане потерпілою тілесне ушкодження, яке потягло за собою вимушені зміни у її житті, що обґрунтовує розмір спричиненої моральної шкоди, суд вважає, що сторона цивільного позивача обґрунтувала необхідність задоволення клопотання з метою ефективного забезпечення права цивільного позивача на відшкодування у разі доведення винуватості обвинуваченого.

При цьому суд враховує положення ч. 11 ст. 170 КПК України, згідно яких заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та накладення арешту на відповідне майно обвинуваченого і встановлення заборони на його відчуження без заборони права користуватись ним.

Керуючись ст.ст.170-173, 369-372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

З метою забезпечення цивільного позову, поданого представником в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована в АДРЕСА_3 , накласти арешт на належний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження без встановлення заборони права користування.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1