1Справа № 335/8514/21 1-кп/335/684/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000934 від 17.06.2021 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, має повну вищу освіту, працюючого на посаді продавця консультанта в ФОП

« ОСОБА_6 », зареєстрованого та мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

17 червня 2021 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїжджої частини вул. Перемоги зі сторони вул. 12 Квітня в напрямку бул. Шевченка в м. Запоріжжі.

В салоні вказаного транспортного засобу в якості пасажирів перебували

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Попереду, у попутному з водієм ОСОБА_5 напрямку, в межах середньої смуги здійснював рух невстановлений автомобіль, водій якого перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований в районі буд.№26 по вул. Перемоги та позначений дорожньою розміткою - «Зебра» і дорожніми знаками - «Пішохідний перехід», почав зменшувати швидкість свого руху, надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_8 .

В цей час, на вищевказаний нерегульований пішохідний перехід, з правого тротуару вийшла пішохід ОСОБА_8 , яка почала перетинати вищевказану проїжджу частину справа-наліво по ходу руху автомобіля «ЗАЗ-1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, що попереду, в середній смузі перед нерегульованим пішохідним переходом, зменшує швидкість свого руху транспортний засіб, та маючи можливість своєчасно прямолінійно застосувати міри гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № КСЕ-19/108-21/8149 від 16.07.2021, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «МЛЕтШМД» ЗМР.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1103 п від 16.07.2021, закрита черепно-мозкова травма представлена переломами основи, склепіння та лицьового відділу черепу (перелом лобної кістки справа з розповсюдженням ліній перелому на зовнішню та внутрішню стінки фронтальної пазухи справа, з переходом лінії перелому на осередки гранчастої кістки з геморагічним вмістом, стінки основної пазухи, переломи медіальної, латеральної, передньої стінок лівої гайморової пазухи зі зміщенням, з геморагічним вмістом, переломи нижньої, медіальної і верхньої стінок правої орбіти, перелом кісток носу без зміщення), вогнищем геморагічного забою м`яких тканин правої лобної частки, забоєм головного мозку легкого ступеня, саднами та гематомами на обличчі, голові (садна на лобі, спинці носа, підборідді, набряк, гематома в лобовій ділянці - більш детальна локалізація не зазначена) у ОСОБА_8 у сукупності кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Закриті переломи 7-11 ребер зліва без зміщення у ОСОБА_8 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (21 день).

Гематоми, садна на тулубі, нижніх кінцівок у ОСОБА_8 самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів). Утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди не виключається.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що не оспорює кваліфікацію його дій та фактичні обставини справи, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що повністю підтверджує фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом ОСОБА_5 , а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, проте вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального провадження визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, в ході судового розгляду кримінального провадження активно сприяв встановленню істини по справі, що суд відносить до обставин, які пом`якшують його покарання. Крім того, потерпіла ОСОБА_8 матеріальних, моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не пред`являє. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході судового розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, на обліку у лікарів нарколога, психіатра ОСОБА_5 не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його відношення до скоєного, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, позицію потерпілої, яка на суворій мірі не наполягає та надала письмову заяву, в якій просить не позбавляти волі обвинуваченого, не позбавляти права керування транспортним засобом обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

З урахуванням характеру та обставин вчинення кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який має неумисну форму вини, та враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, цивільний позов не заявляє та просить обвинуваченого ОСОБА_5 суворо не карати та не позбавляти волі та враховуючи вищенаведене, також зважаючи на наслідки кримінального правопорушення, та для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, не пов`язане з ізоляцією його від суспільства, в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України та знаходить підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання протягом випробувального строку мінімальної тривалості, поклавши на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, з метою дотримання ним належної поведінки та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета, та невідворотність покарання.

Відповідно до п.21 постанови ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р. у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи конкретні обставини справи, позитивні характеризуючи дані, зважаючи на відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність численних пом`якшуючих обставин, а також, що обвинувачений працює, та користується транспортним засобом під час виконання своєї роботи, суд підстав для застосування до обвинуваченого вказаного альтернативного додаткового покарання не вбачає.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 не заявлено.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.124, ст.126 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням у даному кримінальному проваджені експертів для проведення: комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» за №КСЕ-19/108-21/8149 від 16.07.2021 року в розмірі 4118,88 гривень.

Згідно приписів ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та в інших випадках.

Враховуючи наведене у положенні ч.4 ст.174 КПК України та беручи до уваги, що санкція ч.2 ст.286 КК України не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, цивільний позов у даному провадженні потерпілою не заявлено, тому суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2021 року на зазначене в ухвалі майно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбуття призначеного основного покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом 1 року іспитового строку не скоїть нового злочину, і виконає покладені на нього судом такіобов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов не заявлявся.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави - процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» за №КСЕ-19/108-21/8149 від 16.07.2021 року в розмірі 4118,88 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2021 року, на автомобіль «ЗАЗ 1103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 скасувати.

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні - автомобіль «ЗАЗ 1103», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути за належністю у розпорядженні власника транспортного засобу.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1