ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3073/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/474/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування примусових заходів медичного характеру
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

особи, відносно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000312 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 11.03.2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білозерка Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

за фактом вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 15 ч.2 - 115 ч.1, 296 ч.4 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Старший слідчий СУ ГУНП в Херсонській області капітан поліції ОСОБА_11 за погодженням з прокурором 30.09.2020 року звернувся зі клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій 30.07.2020 року страждав хронічним психічним захворюванням, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 11.03.2021 року у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 відмовлено.

В обґрунтування своїх висновків суд послався на те, що дії ОСОБА_7 не містять ознак суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 4 ст. 296 КК України, а місять лише ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП, що виключає застосування примусових заходів медичного характеру.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Речові докази знищити. Судові витрати на залучення експертів віднести на рахунок держави.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог КПК щодо оцінки доказів, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора суд незаконно та безпідставно послався на те, що 12.10.2020 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 було обґрунтовано повернуто прокурору через його невідповідність вимогам КПК, і хоч вказана ухвала була скасована Херсонським апеляційним судом 30.11.2020 року, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам закону, тому у задоволенні клопотання слід відмовити через недоведеність обвинувачення. Натомість в ухвалі суд не навів категоричних суджень щодо оцінки всієї сукупності доказів на предмет їх належності, достатності та допустимості, не здійснив аналізу доказів як кожного окремо, так і у взаємозв`язку, чим порушив вимоги ст. 370 КПК. В основу рішення суд поклав виключно пояснення ОСОБА_7 про намір налякати сусіда ОСОБА_10 та відсутність умислу на його вбивство та вчинення хуліганства, що за твердженням суду, передбачає вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП.

При цьому суд взагалі не дав оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10 , з яких беззаперечно вбачається вчинення ОСОБА_7 замаху на його вбивство. На вчинення інкримінованих ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ст. 15 ч.2, 115 ч. 1, 296 ч. 4 КК України вказують також і досліджені судом докази, зокрема показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколи слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_10 , свідком ОСОБА_12 , протоколи огляду місяця події, висновки судових експертиз, яким судом також не надано належної юридичної оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_9 , законний представник ОСОБА_8 просили залишити ухвалу без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначаються зокрема встановлені судом обставини та посилання на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів. При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд першої інстанції всупереч вказаним вимогам закону, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ст. 15 ч.2, 115 ч. 1, 296 ч. 4 КК України, не дав належну оцінку дослідженим доказам як кожному окремо, так і в їх взаємозв`язку, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставам кримінального провадження, неправильного застосування закону про кримінальну відповідність та передчасності висновків суду про відмову у задоволенні клопотання і в сукупності, є підставою для скасування ухвали з постановленням апеляційним судом нової ухвали відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, позиції сторін з приводу поданої апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у порядку ст. 404 ч. 3 КПК, колегія суддів визнала доведеним, що 30.07.2020 року близько 08 годині, ОСОБА_7 , який страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, маніакального типу і не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто перебував в стані неосудності, знаходячись на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із належної йому мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї «Target-x7, к.12, № НОМЕР_1 » здійснив постріл в область голови ОСОБА_10 , який перебував на території свого домоволодіння АДРЕСА_2 , однак не довів своє суспільно-небезпечне посягання до кінця, оскільки потерпілий втік та сховався на території свого будинку.

Він же, продовжуючи суспільно-небезпечні дії, 30.07.2020 року близько 08-40 год., залишаючись на території подвір`я за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , без існуючої на те причини із належної йому мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї «Target-x7, к.12, № НОМЕР_1 » здійснив кілька пострілів у напрямку сусідніх будинків, одним з яких є будинок під АДРЕСА_3 , в результаті чого пошкодив стіну та віконну раму вказаного будинку, після чого зачинився у приміщенні будинку за місцем свого проживання, а близько 11-00 год. не реагуючи на прохання його батька ОСОБА_16 припинити стрільбу, покласти рушницю і вийти з будинку, здійснив один постріл з рушниці через зачинені вхідні двері будинку, в результаті чого влучив у ОСОБА_16 , чим спричинив йому сліпе вогнепальне кульове поранення передньої поверхні верхньої третини лівого стегна, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду заперечив причетність до суспільно-небезпечних діянь та показав, що ОСОБА_10 є його сусідом. Їх будинки межують між собою через сітку-рабицю. В певний період часу йому стало здаватись, що ОСОБА_10 становить для нього небезпеку. Тому одного дня, коли побачив ОСОБА_10 на подвір`ї його будинку, зайшов до свого будинку, відчинив сейф, звідки взяв свою мисливську рушницю, патрони, зарядив її, вийшов на подвір`я, та вистрелив з рушниці у бік ОСОБА_10 , який перебував біля курятнику на своєму подвір`ї. ОСОБА_10 почав тікати, а він ще декілька разів вистрелив з рушниці по кущам. Не хотів вбивати ОСОБА_10 , а лише налякати. Детально подій того дня не пам`ятає через психічний розлад.

Потерпілий ОСОБА_10 апеляційному суду показав, що в той день перебував на подвір`ї свого будинку, біля курятника, де розмовляв з ОСОБА_12 , пили каву. На подвір`я сусіднього будинку вийшов ОСОБА_7 та наказав йому підійти до нього. Потерпілий відповів, що зараз зайнятий, а мати ОСОБА_7 порадила не звертати на сина увагу, оскільки син хворий. Він сказав ОСОБА_7 , що зайнятий та продовжував розмовляти з ОСОБА_12 , присів біля споруди курятника, проте зненацька прямо біля його вуха просвистіла куля та вдарилась у стінку сараю, почув, що щось посипалось зі стіни. Він з переляку вскочив та побачив, як ОСОБА_7 цілиться в нього з якось предмету, які він зрозумів з рушниці. ОСОБА_12 почав кричати «тікай» та став лаятись на ОСОБА_7 . Він, розуміючи, що ОСОБА_7 буде ще стріляти, злякавшись за своє життя відразу ж побіг за будинок та сховався у кущах городу, звідки чув постріли. Що відбувалось далі у деталях не знає, оскільки відразу ж побіг за будинок, де сховався, а потім вийшов на вулицю Шевченка, де вже перебували місцеві мешканці. Чув ще постріли. Від сусідів дізнався, що приїхав батько ОСОБА_7 , щоб його заспокоїти, а ОСОБА_7 вистрелив у батька з рушниці в ногу. Потім приїхала швидка допомога, поліція та забрала ОСОБА_7 . За декілька днів до цього випадку, ОСОБА_7 вже застосовував до нього фізичне насильство, раптово вдарив кулаком у шию та погрожував йому револьвером.

Свідок ОСОБА_12 дав апеляційному суду аналогічні показання за обставинами пострілу в ОСОБА_10 ..

Під час проведення слідчих експериментів 16.09.2020 року потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 на місці відтворили обставини події, показали взаємне розташування нападника, потерпілого, свідка, були зроблені відповідні заміри, на фототаблиці зафіксована обстановка злочину , траєкторія та та механізм пострілу (том 1 а.п. 248-258; 259- 265).

Зокрема як встановлено під час проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 , куля, якою здійснив постріл ОСОБА_7 просвистіла на відстані 10-15 см від вуха потерпілого та за його спиною влучила у стіну курятника. При цьому, відстань між місцем, куди влучила куля та головою потерпілого склала 10-15 см.

Від місця, з якого стріляв ОСОБА_7 до місця, де сидів ОСОБА_10 відстань складала лише 13,5 метрів. Крім того на куті сараю виявлено ще пошкодження у виді шматку цеглини та отвори круглої форми, що вказує на здійснення декількох пострілів.

Аналогічні обставини встановлені в ході проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_12 .

Протоколом огляду місця події від 30.07.2020 року з фототаблицею за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 проведеного в присутності потерпілого підтверджено вказані обставини, зокрема на фототаблиці зафіксовано місце, де сидів біля курятника ОСОБА_10 , де стояв з рушницею ОСОБА_7 , зображено траєкторію польоту кулі над вухом потерпілого та місце, де вона влучила у стіну курятника та де було виявлено пошкодження стіни. Неподалік від цього місця відшукана стріляна гільза. В ході огляду відшукано та вилучено загалом: 5 металевих фрагментів сріблястого кольору; 2 резинові кулі з написом «Терен П».

Протоколом огляду місця події від 30.07.2020 року з фототаблицею за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 виявлено та вилучено: рушницю TARGET - X7, к12, №17 12172»; 6 набоїв 12 калібру; 4 гільзи 12 калібру; 2 фальш-набої; дозвіл на зберігання зброї № НОМЕР_2 ; пиж полімерний та паперовий фрагмент круглої форми з написом «Терен 12к»; фрагмент свинцю (том 1 а.п. 171-201).

Протоколом огляду місця події від 30.07.2020 року з фототаблицею за адресою: АДРЕСА_3 , що розташований на перехресті вул. Молодіжної та Шевченка, виявлено пошкодження фасаду вказаного будинку та віконної рами від пострілів (том 1 а.п. 241-246).

Висновком судово-медичної експертизи від 28.09.2020 року № 338 (том 1 а.п. 275) встановлено, що ОСОБА_16 отримав сліпе вогнепальне кульове поранення передньої поверхні верхньої третини лівого стегна від пострілу з вогнепальної зброї, не виключено 30.07.2020 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розслід здоров`я.

Згідно із висновком балістичної експертизи № 265/Б3 від 15.09.2020 року (том 1 а.п. 213-232) вилучена в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 рушниця TARGET - X7, к12, №17 12172»; є гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовленою заводським способом та придатною до стрільби патронами 12-кабіру. З наданих на дослідження 6 патронів, які вилучені в ході огляду місця події за цієї адресою - 5 патронів, являються бойовими припасами, придатними для пострілів з вказаної рушниці а 1 патрон є патроном 12 калібру «ТЕРЕН К», призначеним для придушення адресності нападаючого шляхом болючої дії за рахунок кінетичної енергії множинного снаряду. Надані на дослідження 4 гільзи, вилучені в ході огляду місця події за цією адресою є частинами патронів до гладкоствольної вогнепальної зброї 12 калібру стріляними гільзами, які виготовлені заводським способом. Досліджувані 4 гільзи відстріляні у гладкоствольній вогнепальній зброї 12 калібру. З наданих на дослідження предметів , які вилучені в ході огляду місця події за цією адресою: предмет сірого кольору є фрагментом м`якого металу сірого кольору, на його поверхні якого є сліди зустрічі з перешкодою, нашарування металу та речовини сірого кольору, розриви та фрагментації, накладка є частиною елемента спорядження патрона 12 калібру «ТЕРЕН К», частина пижа-контейнера є частиною елемента спорядження патрона 12-калібру до гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї частиною пижа-контейнера, 2 предмети є фальш патронами 12 калібру, призначеними для безпечного списку поставлених на бойовий звід ударно- спускових механізмів вогнепальної зброї.

З наданих на дослідження предметів, вилучених огляду місця події від 30.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 : 5 предметів є фрагментами м`якого металу сірого кольору, на його поверхні є сліди зустрічі з перешкодою, нашарування металу та речовини сірого кольору, розриви та фрагментації, дві кулі є частинами (кулями) патронів 12-калібру «ТЕРЕН П».

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечні діяння, які містять ознаки злочинів, передбачених ст. 15ч.2 - 115 ч.1 КК України - закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця та ст. 296 ч. 4 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням вогнепальної зброї.

При цьому незначні розбіжності при встановленні фактичних обставин вчиненого відносно ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ст. 15 ч.2 - 115 ч.1 КК України органом досудового слідства та судом, в цілому не впливають на правильність кваліфікації цього суспільно небезпечного діяння органом досудового розслідування, з чим погоджується й колегія суддів.

Висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 15 ч.2 - 115 ч.1 КК України суперечать дослідженим судом доказам.

Зокрема сам ОСОБА_7 не заперечував того факту, що побачивши на подвір`ї ОСОБА_10 , якого став сприймати як ворога, цілеспрямовано пішов до хати, відчинив сейф, взяв мисливську рушницю, декілька патронів, зарядив рушницю, вийшов на подвір`я та вистрелив у ОСОБА_10 з незначної відстані.

Пояснення ОСОБА_7 про те, що він стріляв в бік від ОСОБА_10 на 30 метрів, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 очевидця події, результатами слідчих експериментів з потерпілим та свідком, протоколом огляду місця події, з яких вбачається, що ОСОБА_7 стріляв у ОСОБА_10 з відстані 13,5 метрів, при цьому куля пролетіла на відстані 10-15 см від голови потерпілого та влучила у стіну сараю на відстані 10-15 см від голови потерпілого, що у сукупності вказує на прицільність та цілеспрямованість пострілу.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 , не влучивши у потерпілого з першого пострілу, не мав перешкод продовжити свої суспільно-небезпечні дії, однак не зробив цього, що, на думку суду, виключає наявність в його діях ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України не ґрунтується на досліджених доказах, оскільки ОСОБА_7 не довів свій намір до кінця через те, що потерпілий, миттєво забіг за будинок та сховався на городі у кущах, в той же час свідок ОСОБА_12 став лаятись на ОСОБА_7 та відволікати його увагу.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не міг вбити ОСОБА_10 патроном «ТЕРЕН К», є лише припущенням суду і жодним чином не мотивований в ухвалі.

Згідно технічних характеристик патронів «ТЕРЕН К», заборонено стрільбу цими набоями на відстанях менше 20 м від дульного зрізу зброї до людини; в голову, шию, статеві органи, молочні залози у жінок. Проте ОСОБА_7 стріляв у ОСОБА_10 з відстані 13,5 метрів та цілився у голову, тому такі його дії, на переконання апеляційного суду, могли призвести до смерті потерпілого, в разі доведення суспільно-небезпечного посягання до кінця.

Твердження суду про наявність в діях ОСОБА_7 виключно ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

За диспозицією ст. 174 КУпАП склад цього адміністративного правопорушення утворюють дії, що полягають у стрільбі з вогнепальної чи холодної метальної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії або пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку .

Разом з цим, як встановлено судом, ОСОБА_7 у денний час, в людному громадському місці, безпричинно, незважаючи на зауваження оточуючих припинити такі дії, здійснював постріли з вогнепальної зброї, в тому числі бойовими патронами, що призвело до пошкодженням стіни та віконної рами сусідського будинку АДРЕСА_3 та заподіяння його батьку ОСОБА_16 вогнепального поранення стегна, що потягло короткочасний розлад здоров`я останнього.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування зокрема вогнепальної зброї (ч. 4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названого предмета заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цього предмету під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Таким чином, вказане суспільно-небезпечне посягання ОСОБА_7 , всупереч висновкам суду першої інстанції, містить ознаки злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 91 від 03.08.2020 року (том 1 а.п. 85-92) під час якої експертом досліджувалась поведінка та спосіб життя ОСОБА_17 до, під час та після вчинення суспільно-небезпечних діянь, беззаперечно вбачається, що ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою, виявляє шизоафективний розлад маніакального типу, в період часу, що цікавить слідство був психічно хворий, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Відповідно до ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане із посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування в умовах суворого нагляду.

Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид.

Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи із роз`яснень даних у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ст. 15 ч.2, 115 ч.1 та ст. 296 ч. 4 КК України доведено сукупністю досліджених доказів та сумнівів в апеляційного суду не викликає, а згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 91 від 03.08.2020 року ОСОБА_7 на час вчинення суспільно-небезпечних діянь не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто вчинив їх у стані неосудності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, погодженого з прокурором, та застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

Доказів про зміну психічного стану ОСОБА_7 ( як в бік покращення, так і в бік погіршення) на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, сторони суду не надали.

Отже в умовах змагальності та диспозитивності судового процесу, врахувавши наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, слід застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну установу з суворим наглядом, як про це рекомендовано у висновку експерта, враховуючи вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя людини.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 405, 407, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 11.03.2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 за фактом вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 15 ч.2 - 115 ч.1, 296 ч.4 КК України примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим режимом нагляду.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Помічник судді
Ухвала набрала законної сили 02.09.2021 року ОСОБА_18 .