Справа № 991/7475/21
Провадження №11-сс/991/791/21
Слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15.12.2021 року про відмову у задоволенні її скарги на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного судового рішення
і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15.12.2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 29.10.2021.
На обґрунтування ухвали слідчим суддею зазначено наступне.
Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 звернулась до ДБР із заявою від 29.10.2021 про вчинення суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 27, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 400-1 КК України.
Досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності ДБР визначено у ч. 4 ст. 216 КПК України, де передбачено здійснення вказаним слідчим органом досудового розслідування відносно судді, крім випадків, коли здійснення досудового розслідування віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
За змістом ч. 5 ст. 216 КК України, описані у заяві ОСОБА_6 обставини можливого вчинення кримінальних правопорушень, серед яких корупційне кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 364, можуть бути предметом перевірки в кримінально процесуальному порядку слідчими Національного антикорупційного бюро України, як такі, що вчинені суддею.
Разом з тим, заявниця до НАБУ із заявою про кримінальні правопорушення не зверталась.
Таким чином уповноважені особи ДБР не наділені повноваженнями розслідувати описані у заяві ОСОБА_6 від 29.10.2021 обставини, в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, тому не були зобов`язані вносити відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР на підставі цієї заяви.
Разом з тим, описані у заяві ОСОБА_6 обставини щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 400-1 КК України, можуть бути предметом перевірки уповноваженими особами ДБР. Однак, в силу ст. 33-1 КПК України зазначені правопорушення Вищому антикорупційному суду не підсудні.
За таких обставин, слідчі судді Вищого антикорупційного суду не здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів людини у цих кримінальних провадженнях, в тому числі, не надають оцінку діям уповноважених осіб ДБР щодо невнесення відомостей про вказані кримінальні правопорушення до ЄРДР.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що в діях уповноважених осіб ДБР відсутня бездіяльність, а правові підстави для задоволення скарги - відсутні.

Вимоги апеляційної скарги
і узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду, 27.12.2021 електронною поштою із застосуванням кваліфікованого електронного підпису ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій ставить вимогу про скасування ухвали слідчого судді від 15.12.2021 та постановлення нової ухвали, якою слід зобов`язати уповноважену особу ДБР внести в ЄРДР відомості за її заявою від 29.10.2021 про вчинення кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді ВАКС є незаконною та необґрунтованою. Слідчий суддя, порушивши імперативний припис, встановлений ч. 1 ст. 214 КПК, за яким прокурор, слідчий зобов`язаний невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, внести такі відомості в ЄРДР, надав оцінку фактичним обставинам справи, викладеним в заяві, що є недопустимим. Вважає, що слідчий суддя позбавив її права на справедливий суд, оскільки встановлення об`єктивних даних про злочин можливе лише під час розгляду справи по суті, а не на стадії розгляду такого виду скарги, та як наслідок позбавив її можливості довести перед судом наявність в діях осіб, про які йдеться в заяві, ознак складу злочину.

Позиції учасників судового провадження
ОСОБА_6 про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 75,77), у судове засідання не з`явилась, причини поважності неприбуття у судове засідання суду не повідомила.
Уповноважений представник Державного бюро розслідувань у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 74, 76, 78-79), причини неявки суду не повідомив.

З підстав, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснений за відсутності учасників судового провадження.

Мотиви суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, в реєстрі, серед іншого, згідно з п.4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні вимоги закріплені у Положенні про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженому Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.
Частина 2 Глави 1 Розділу ІІ вказаного Положення закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема - мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.
Відмінністю письмової заяви чи повідомлення про злочин від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із тексту заяви ОСОБА_6 від 29.10.2021, заявник стверджує, що суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області під час розгляду цивільної справи № 705/2159/18 за її позовом до ПП «Центр-Монтаж-Енерго», діючи за попередньою змовою з адвокатами на стороні відповідача, вчинив низку кримінальних правопорушень з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе, зокрема ті, що передбачені ч.ч. 2-4 ст. 27 ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 376-1, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 400 -1 КК України. При цьому заявник в будь-якій формі не зазначає обставини, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони зазначених кримінальних правопорушень (дата, місце, розмір неправомірної вигоди). Фактично суть заяви ОСОБА_6 зводиться до незадоволення строками розгляду позовної заяви та незгодою із прийнятими процесуальними рішеннями, зокрема фактом відмови у задоволенні її заяви про забезпечення позову у цій справі.
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслювала, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013. Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь - які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь - якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зауважив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суб`єктивний виклад обставин з приводу незгоди із порядком та строками розгляду цивільної справи за відсутності в заяві ОСОБА_6 від 29.10.2021 очевидних фактів та відомостей, які б свідчили про наявність у діях судді Уманьського міськрайсуду Черкаської області ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення не може бути підставою для внесення таких відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. А тому скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

В той же час, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду, відмовляючи у задоволенні скарги, послався на непідсудність скарги Вищому антикорупційному суду з огляду на приписи ст. 33-1 КПК України. Однак такі висновки слідчого судді є помилковими з огляду на таке.
Зазначена стаття 33-1 КПК визначає предметну підсудність кримінальних проваджень стосовно корупційних кримінальних правопорушеньВищому антикорупційному суду безвідносно до конкретного органу досудового розслідування, зокрема Національного антикорупційного бюро. Для прикладу, до предметної підсудності Вищому антикорупційному суду відповідно до примітки статті 45 КК України відноситься злочин, передбачений ст. 262 (викрадення, привласнення, вимагання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин чи радіоактивних матеріалів або заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживанням службовим становищем), або ж злочини, передбачені ст.ст. 308, 312 (кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів), які в силу ч. 5 ст. 216 КПК Національному антикорупційному бюро не підслідні. Тобто Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні правопорушення, незалежно від органу досудового розслідування, за наявності однієї з умов, визначених п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК.
У даному випадку ОСОБА_6 оскаржувала бездіяльність посадових осіб Державного бюро розслідувань і зі змісту її заяви про злочин у сукупності викладених обставин мова йшла про можливе вчинення злочинів суддею, зокрема і корупційного злочину, передбаченого ст. 364 КК. Однак слідчий суддя при розгляді скарги виходив не із вищенаведених правил визначення предметної підсудності, а зосередив увагу саме на органі досудового розслідування, бездіяльність якого оскаржувалась, що не можна вважати правильним.
Втім, оскільки слідчий суддя за наслідками розгляду скарги ОСОБА_6 прийняв правильне рішення по суті та відмовив у її задоволенні, однак з інших підстав ніж ті, які були встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність необхідності скасування ухвали слідчого судді. А тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись статтями 214, 303, 376, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 грудня 2021 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4