ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/199/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3698/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, без участі обвинуваченого та його захисника від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, які належним чином повідомлені про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.12.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 05.02.2022 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та звільнити його з під варти.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що клопотання прокурора окрім відомостей зазначених в ст. 184 КПК України повинно містити відомості, передбачені п.1,2 ч.3 ст.199, яке підлягає розгляду в порядку ст.ст.193,194.

Зазначає, що прокурор не надав суду першої інстанції доказів на підтвердження заявлених ризиків, а також ним не було доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що суд не врахував, що він має постійне місце проживання, неповнолітню дитину на утриманні, батьків похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, а також не взяв до уваги клопотання потерпілих про звільнення його з під варти.

Також не погодившись з вказаним вище рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та звільнити ОСОБА_6 з під варти застосувавши до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції обґрунтовуючи ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України зазначив лише про тяжкість інкримінованого злочину.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки. Не має наміру переховуватись, оскільки не має паспорту для виїзд за кордон, відповідних соціальних зв`язків та матеріального забезпечення.

Спростовуючи ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України вказав, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше не знайомий з потерпілими. Також зазначив, що досудове розслідування вже завершилось, сторона обвинувачення вже допитала потерпілих та ознайомила обвинуваченого зі змістом їх показань та з іншими матеріалами, що на думку захисника унеможливлює вплив обвинуваченого на них задля зміни показів.

Також зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам п.5 ч.1 ст.184 КПК України, а також не містить обґрунтувань неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 , не долучено матеріалів на підтвердження доводів прокурора.

Вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту запобігатиме ризикам.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , згідно якого вбачається, що він спільно з іншими особами, вчинив дії на протиправне заволодіння чужого майна, шляхом подолання волі потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із застосуванням фізичного насильства.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, що є злочином небезпечним для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, або чинити вплив на потерпілих чи інших учасників провадження, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Те, що обвинувачений після закінчення дії попередньої ухвали не вжив заходів для переховування, а був присутній в судовому засіданні, не є достатньою гарантією того, що в подальшому він не вдасться до таких дій.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3, ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Доводи щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, відсутність паспорту для виїзд за кордон, та матеріального забезпечення, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказане не гарантуватиме його належної поведінки у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням наведеного вище.
Посилання апелянтів на те, що до клопотання про продовження строку тримання під вартою не було додано письмові докази, колегія суддів до уваги не бере, оскільки положеннями ст.199 КПК України, які регулюють порядок продовження строку тримання під вартою, не встановлено вимог щодо форми клопотання про продовження строку запобіжного заходу та будь-яких додатків до нього.

Доводи про те, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів, вважає безпідставними та такими, що спростовуються змістом оскаржуваною ухвали, відповідно до якої суд першої інстанції оцінивши всі відомості в сукупності дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання потерпілих про звільнення ОСОБА_6 з під варти, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі обставини не спростовують можливості останнього вчинити певні дії щодо учасників провадження з метою впливу на них та дачі показів суду задля уникнення покарання.

Що стосується посилань апелянтів на повторне повернення обвинувального акт прокурору з підстав невірної кваліфікації, то таким доводам колегія суддів позбавлена можливості надавати оцінку, оскільки вони не є предметом апеляційного розгляду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.12.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.02.2022 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3