ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1713/21 Справа № 932/8387/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представників третіх осіб, щодо майна
яких вирішується питання про арешт
адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0001143 від 05.10.2021 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001143 від 05.10.2021 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що підтвердження вчинення кримінального правопорушення обмежується доводами слідчого про те, що потерпілій погрожує невідомий чоловік та їй пропонували укласти сумнівний договір оренди щодо майна та сумнівного продажу майна.
На доведення клопотання слідчий додає протоколи допиту потерпілої, документи на підтвердження власності на майно, протокол огляду листка паперу а4, на якому зафіксована переписка із месенджеру невстановлених осіб та незрозумілого змісту (не вказано даних осіб, спірного приміщення). Слідчий суддя звернув увагу на те, що погрози стосуються бізнесу, зокрема ТОВ Українсько-чеська фірма з іноземними інвестиціями «Роміллена» та не містять в собі ознак кримінального правопорушення.
Суд зазначив, що пропозиція укласти договір на невигідних умовах чи купити майно за заниженої ціною не є кримінально караним, так само як і доводи потерпілої про те, що можливі контрагенти насправді не мали наміру орендувати чи купувати майно, при цьому такі обставини відомі виключно зі слів потерпілої, які базуються частково на інформації з чужих слів. При цьому «таємничих» знайомих потерпілої не допитано, мобільних телефонів не оглянуто, жодного клопотання про тимчасовий доступ не подано (щодо телефонних розмов та переписки, електронних адрес, проектів договорів).
Слідчий суддя звертає увагу, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 існують цивільні відносини, що підтверджується зокрема і копією ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2021 року по справі №932/7008/21, 2-з/932/187/21, якою було відмовлено у забезпеченні позову, а саме у накладенні арешту на вищезгаданий об`єкт нерухомого майна, а отже ОСОБА_10 , не отримавши бажаного арешту нерухомості в межах цивільної справи 01.09.2021 року вже 04.10.2021 року звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 07.10.2021 року із клопотанням про арешт нерухомого майна.
Слідчий суддя також вказав, що частина майна належить потерпілій і доводів про заволодіння майном поза її волею не вказано. Можливості накладення арешту на майно потерпілої, яке може вибути з її володіння лише за її волею КПК України не передбачає. Такий арешт суперечитиме завданню арешту зокрема та завданню кримінального провадження в цілому. Що стосується частини майна, яка належить ОСОБА_11 , мотивів заволодіння якою взагалі не наведено, представник якого категорично заперечила проти арешту, то такий арешт перешкодить можливості законного відчуження ним такої частки на корить інших осіб, про що ОСОБА_11 виявив бажання надіславши, на виконання приписів ст.362 ЦК України, відповідне повідомлення співвласнику ОСОБА_10 (про що вказано зокрема у клопотання потерпілої про арешт майна) та на що має виключне право, закріплене ст.ст.317, 319 ЦК України, Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2021 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0001143 від 05.10.2021 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України скасувати. Постановити свою ухвалу, якою накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 8780161) - нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою, такою що винесена з порушенням норм процесуального права.
Враховуючи факти, які містяться в клопотання, вважає накладення арешту необхідним, оскільки існують вагомі ризики у відчуженні та переоформленні майна, його умисного пошкодження, яке являється речовим доказом, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування його заплутування і затягування штучно створеними перешкодами.
Зазначає, що в даному випадку вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні та може бути використано для встановлення обставин кримінального правопорушення, а незастосування арешту може призвести до втрати майна, крім того невстановлені особи можуть ввести в оману слідство, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні №0001143 від 05.10.2021 року та може сприяти вчиненню нових злочинів, в тому числі, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження.

На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 були подані заперечення, в яких остання виражає свою незгоду з поданою апеляцією, просить залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0001143 залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію адвоката ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити, пояснення адвоката ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення даної апеляції та просила оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів убачається, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001143, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2021 року з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.
Під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_10 остання пояснила, що 10 червня 2020 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська між нею та ОСОБА_11 було розірвано шлюб. Від шлюбу з ОСОБА_11 потерпіла має двох дітей - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У власності потерпілої перебуває частка нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Інша частка належить колишньому чоловікові - ОСОБА_11 . Після того, як пара розлучилась на тій підставі, що вказане приміщення належить їм на праві спільної власності, вони вирішили здавати його в оренду.
З метою здачі в оренду вказаного приміщення потерпіла звернулась до ріелторів, які б допомогли знайти добросовісних орендаторів. В подальшому, на виконання домовленостей між потерпілою та ріелторами останні висвітлили в мережі Інтернет на сайті оголошень «олх.юа», оголошення щодо здачі нежитлового приміщення № 1, що знаходиться у будинку №68 по проспекту Дмитра Яворницького у місті Дніпрі, у зв`язку із чим, у період з листопада 2020 року по січень 2021 року до потерпілої звертались особи, які виявляли бажання взяти в оренду вказане приміщення.
Десь у вказаний вище період часу до потерпілої звернувся колишній чоловік, який повідомив, що до нього звернулись через його ріелтора на ім`я ОСОБА_14 начебто представники ТОВ «Сінево Україна», які бажали винаймати вказане приміщення. Усі подальші перемовини начебто з представниками ТОВ «Сінево Україна» велись потерпілою через колишнього чоловіка та його ріелтора на ім`я ОСОБА_14 . Однак, потерпіла вказала, що вона особисто ніколи не спілкувалась із представниками вказаного товариства, хоча неодноразово намагалась та вимагала особистої зустрічі з представниками ТОВ «Сінево Україна», але кожного разу отримувала пояснення щодо неможливості зустрічі.
01.12.2021 року від колишнього чоловіка ОСОБА_11 у мобільному додатку «WhatsApp» потерпіла отримала файл, при відкритті якого побачила, що він містить у собі проект договору найму нежилого приміщення, який вони повинні були укласти з ТОВ «СІНЕВО СХІД», юридична адреса якого: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 15. Однак, ознайомившись із ним потерпіла зрозуміла, що він складений у завідомо невигідних умовах для орендодавця. Потерпіла запитала у колишнього чоловіка звідки у нього вказаний договір, на що отримала відповідь, що він його отримав від свого ріелтора. Надалі було отримано інформацію про те, що вказане товариство взагалі не збирається винаймати будь-які приміщення на території міста Дніпро Дніпропетровської області. Даний факт потерпілу дуже насторожив, та вона вирішила повідомити ОСОБА_11 про те, що відмовляється від укладання вказаного договору.
Приблизно у березні 2021 року, у зв`язку із тим, що і на теперішній час пошуки орендарів продовжувались, потерпіла отримала мобільний дзвінок з невідомого для неї абонентського номеру НОМЕР_1 , та взявши слухавку потерпіла почула голос невідомого для неї чоловіка, який, не представляючись, почав говорити наступне: «Как там бизнес, растет?» на що вона відповіла, що не розуміє, про що він. Далі він сказав: «Нужно встретиться. ОСОБА_15 ». У зв`язку з тим, що цей чоловік потерпілій був невідомий, остання поклала слухавку та заблокувала його.
Згодом, десь через тиждень, потерпіла знов отримала на свій мобільний телефон дзвінок з іншого мобільного номеру, який також не відображався у неї в телефонній книжці, а саме: НОМЕР_2 . Піднявши слухавку, розуміючи, що можуть телефонувати особи, які цікавляться орендою нежилого приміщення за вказаною раніше адресою, почала слухати абонента. Потерпіла почула вже раніше їй знайомий голос невідомого для неї чоловіка, який раніше називав себе ОСОБА_16 , та останній почав казати: «Так пора ж встречаться, делиться нужно!». На отримані слова потерпіла різко відповіла йому та поклала слухавку, після чого знову заблокувала невідомий номер, з якого здійснювався телефонний дзвінок. Після вказаних розмов з невідомим для потерпілої чоловіком остання взагалі перестала відповідати на незнайомі для неї (не записані у телефонній книжці) мобільні номери.
За період з березня 2021 року по теперішній час аналогічних розмов у потерпілої не було. Однак, з того часу розпочались проблеми з бізнесом. Крім цього, наприкінці серпня 2021 року до потерпілої звернувся ОСОБА_11 , який повідомив, що він знайшов покупця на частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , яка належить йому, та у цих осіб є бажання поспілкуватись, щоб потерпіла змогла також продати свою частину вказаного раніше об`єкту. Однак, при зустрічі з начебто представником потенційного покупця останній назвав ціну вдвічі нижчу за ринкову, що також викликало у потерпілої певну насторогу. Потім через знайомих потерпіла дізналась, що потенційний покупець на прізвище « ОСОБА_17 » взагалі нічого не знає з приводу бажання покупки приміщення АДРЕСА_2 .
Спочатку потерпіла не пов`язувала всі ці випадки одне з одним, але коли 28.09.2021 року отримала від свого знайомого, який побажав залишитись невідомим, інформацію з попередженням існуючої небезпеки стосовного бізнесу та майна, а також, що потерпілій можливо загрожує небезпека, оскільки якісь «серйозні люди з міста Києва» вважають, що потерпіла їм заважає на ринку, але остання не зовсім зрозуміла, на якому саме, чи цей ринок пов`язаний із веденням підприємницької діяльності, чи з ринком нерухомості. У знайомого ця інформація була ним отримана на початку серпня 2021 року, однак він не одразу зрозумів, про яку людини йде мова. На підтвердження слів він надіслав потерпілій на мобільний додаток «WhatsApp» файл, який містить у собі 75 аркушів з друкованим текстом стосовно потерпілої, її майна та бізнесу. Копії вказаних матеріалів були долучені до заяви, з якою остання звернулась до Національної поліції.
На теперішній час потерпіла не може з повною впевненістю стверджувати, що замовником усіх цих подій, не може бути колишній чоловік, але те, що ці всі обставини містять у собі якісь організовані системні дії, пов`язані із намаганням незаконного заволодіння майном - для неї є це очевидним, у зв`язку з чим потерпіла побоюється, що належне її майно може бути рейдерським шляхом захоплене, а вона позбавлена права власності на нього.
Крім того, в ході проведення досудового розслідування від представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про визнання речовим доказом та накладення арешту на майно, а саме приміщення АДРЕСА_2 , яке мотивовано тим, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може унеможливити для потерпілої можливості як розпоряджатися, так і користуватися належною їй часткою майна, та призведе до втрати права власності на це майно.
Отже, за результатами проведеного апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що у випадку, який розглядається, під час розслідування даного кримінального правопорушення у слідчого цілком обгрунтовано виникла версія про те, що вказане нерухоме майно (реєстраційний номер 8780161) - нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_1 відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 07.10.2021 року дане нерухоме майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001143.
На думку апеляційного суду, це дає достатні підстави для проведення кримінального розслідування та вжиття відповідних забезпечувальних заходів з метою запобігання встановленим органом досудового розслідування ризикам.
Крім того, неодноразові погрози з боку невстановлених осіб на адресу потерпілої ОСОБА_10 щодо пошкодження її майна знайшли своє підтвердження та 20.10.2021 року слідчим СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0001268 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.
Отже, досудове розслідування зазначених кримінальних проваджень наразі триває, та зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини підлягають перевірці у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, в силу вимог ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Приймаючи рішення про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, слідчий суддя повинен керуватись вимогами ст. ст. 170-173 КПК, тобто перевірити: наявність підстав для арешту; обґрунтованість клопотання про необхідність арешту майна; чи встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; чи відносяться особи, на майно яких накладається арешт, до підозрюваних, обвинувачених, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого; чи внесені дані у відношенні відповідних осіб в ЄРДР; чи надана правова кваліфікація кримінально-караним діянням службових осіб відповідного підприємства.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на викладене з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитись не може, оскільки у слідчого судді в даному випадку були наявні підстави для його задоволення, втім суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Під час апеляційного розгляду прокурором було доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, накладення арешту на нього необхідне, оскільки існують вагомі ризики його відчуження та переоформлення, умисного пошкодження, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілій і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування шляхом його заплутування і затягування штучно створеними перешкодами.
Приймаючи до уваги, що незастосування зазначеного органом досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження може привести до втрати майна, а також перешкодити встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні №0001143 та сприяти вчиненню нових кримінальних правопорушень, у тому числі пов`язаних з оформленням чи переоформленням права власності на вищевказане майно або його умисне знищення чи пошкодження, колегія суддів приходить до висновку, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна є необхідним на цій стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, з метою забезпечення та збереження вказаного майна, тож вимоги апеляційної скарги прокурора в даному випадку є такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги прокурора задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001143.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001143 від 05.10.2021 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України - задовольнити частково.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 8780161) - нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4