КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської областівід 10.11.2021 відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на повідомлення про підозру у межах кримінального провадження № 0001482 від 15.05.2020.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та задовольнити подану ним скаргу на повідомлення про підозру.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 31.03.2021 в кримінальному провадженні № 0001482 від 15.05.2020 не вручалося особисто, а також не вручалося членам його сім`ї та не направлялося йому поштовим відправленням.
З комплексного аналізу приписів, які містяться у статтях 42 та 278 КПК України, випливає, що вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, може застосовуватись виключно у випадку невстановлення місцезнаходження особи, тобто переховування її від слідчого, прокурора.
Разом з тим, ОСОБА_8 в розшук не оголошувався, та передбачений ст. 140 КПК України привід щодо нього не здійснювався. Більше того, органу досудового розслідування було відоме місцезнаходження ОСОБА_8 , проте повідомлення з викликом ОСОБА_8 йому жодного разу не надходили.
Слідчі та прокурор протягом судових процесів про оскарження підозри та протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 , та у ході листування із захисником не повідомляли про необхідність прибуття ОСОБА_8 до слідчого.
Крім того, 06.09.2021 та 10.09.2021 ОСОБА_8 прибував на виклик до слідчого для проведення допиту, однак двічі допит не відбувся через відсутність слідчого.
На переконання апелянта, та обставина, що прокурором у кримінальному провадженні було скасовано усі постанови про зупинення кримінального провадження, додатково свідчить про те, що ОСОБА_8 не переховувався, а досудове розслідування фактично не здійснювалось.
Крім того, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2020 вже скасовувалось повідомлення про підозру ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001482, складене 18.05.2020, та ухвалою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 вищевказану ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2020 залишено без змін.
При цьому, як зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду, повідомлення про підозру ОСОБА_8 направлено поштовим зв`язком, однак відсутні будь-які відомості, що мало місце отримання ОСОБА_8 даного повідомлення у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом.
Апелянт зазначав, що прокурором ОСОБА_9 було скасовано усі постанови про зупинення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001482. На думку захисника, після скасування постанов про зупинення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001482 від 15.05.2020 відпала підстава, визначена ч. 5 ст. 219 КПК України, для зупинення перебігу строку досудового розслідування, а відтак строк досудового розслідування закінчився.
Також, захисник посилався на те, що викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_8 фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, містять недостовірні відомості, зокрема у частині зазначення місця, часу та інших обставин події, та відрізняються від інформації, викладеної в постанові Київського апеляційного суду від 11.12.2020 у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_8 .
Письмові пояснення поліцейського ОСОБА_10 суперечать інформації про місце зупинки автомобіля, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 .
Апелянт зазначав, що ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а допущені поліцейськими численні порушення під час огляду на стан сп`яніння та маніпуляції поліцейських з алкотестером свідчать про незаконність дій поліцейських.
У судове засідання підозрюваний ОСОБА_8 не з`явився, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності підозрюваного.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Як убачається із матеріалів судового провадження, Броварським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001482 від 15.05.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.
31.03.2021 старшим слідчим слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001482 від 15.05.2020 складено повідомлення про підозру ОСОБА_8 у наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою, в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 369 КК України.
24.09.2021 захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на повідомлення про підозру, в якій просив скасувати повідомлення по підозру від 31.03.2021 ОСОБА_8 , зобов`язати уповноважену особу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про повідомлення про підозру ОСОБА_8 та покласти на процесуального керівника контроль за внесенням вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської областівід 10.11.2021 відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на повідомлення про підозру у межах кримінального провадження № 0001482 від 15.05.2020.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ч. 1 ст. 277 КПК України, та при врученні повідомлення про підозру дотримано вимоги ст. 278 КПК України.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.
Як убачається зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 31.03.2021 у кримінальному провадженні № 0001482 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за формою та змістом вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , із зазначенням часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення, колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на недотримання органом досудового розслідування порядку вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, унаслідок чого, на переконання апелянта, він не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, ретельно перевірялися колегією суддів під час апеляційного розгляду, але не знайшли свого підтвердження.
Так, згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно якої особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Частиною 1 статті 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Як убачається із матеріалів судового провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 31.03.2021 у кримінальному провадженні № 0001482 за ознакамикримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 ККУкраїни, направлено ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку 31.03.2021 за останнім відомим місцем проживання, що підтверджується наявними у матеріалах судового провадження копіями опису, накладної поштового відправлення № 560, та чеків за оплату поштового відправлення.
З наведеного убачається, що органом досудового розслідування вжито заходів для вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 31.03.2021 у спосіб, передбачений ст. ст. 135, 136, 278 КПК України, для вручення повідомлень, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України свідчить про набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001482.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст. ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 31.03.2021, які б слугували підставою для її скасування.

Доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 у скарзі на повідомлення про підозру про те, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення містять недостовірні відомості, які суперечать інформації, викладеній в постанові Київського апеляційного суду від 11.12.2020 у справі про адміністративне правопорушення, а письмові пояснення поліцейського ОСОБА_10 суперечать інформації про місце зупинки автомобіля, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 , фактично зведені до оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.
Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.
Так, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації його дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів, у тому числі висновків проведених у кримінальному провадженні експертиз, на які посилається апелянт, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.
Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а працівниками поліції допущено численні порушення під час огляду на стан сп`яніння, а також доводи по те, що у даному провадженні вже було скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_8 , складене 18.05.2020, яке у подальшому скасовано ухвалою слідчого судді, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки не є предметом даного апеляційного розгляду.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської областівід 10 листопада 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3