Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2328/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , .,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187 КК України,

встановила:

Вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області 18 лютого 2021 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, освіта середня, зареєстрованого АДРЕСА_1 , не одруженого, на час апеляційного розгляду працюючого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, освіта середня неповна, зареєстрованого АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працюючого

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та обрано їм покарання із застосуванням ст.69 КК України до основного покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації особистого майна кожному.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки кожному.

Згідно п. п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на обвинувачених обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто в рівних частках на користь держави із обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 судові витрати в сумі:

395 грн. 48 коп. (по 174 грн. 74 коп. з кожного) за проведення судово товарознавчої експертизи № 5/332 від 27.06.2017;

989 грн. 60 коп. (по 494 грн. 80 коп. з кожного) за проведення дактилоскопічної експертизи № 1/992 від 20.06.2017;

989 грн. 60 коп. (по 494 грн. 80 коп. з кожного) за проведення дактилоскопічної експертизи № 1/1001 від 12.06.2017;

989 грн. 60 коп. (по 494 грн. 80 коп. з кожного) за проведення дактилоскопічної експертизи № 1/1002 від 13.06.2017;

Арешт накладений на слід рукавички, сліди рук, 5 уламків скла з слідами взуття, дерев`яну биту, відеореєстратор DVR-7604КТ з мережевим адаптером, пістолет, полімерний пакет з бірками до викрадених золотих виробів, сім-картка оператора мобільного зв`язку «лайфселл», ноутбук «Асег», нетбук «SAMSUNG», коробка з під телефону «Ірhопе 4S», системний блок, коробка від стартового пакету 093-017-72-05, безпровідний маршрутизатор марки «Теnda», Wifi роутер марки «ТР-Link», накладна «Нової пошти» № 6801 знято.

Речові докази:

слід рукавички, сліди рук, 5 уламків скла з слідами взуття, дерев`яну биту знищено;

пневматичний пістолет з маркуванням KWC Made in TAIWAN 11017573 BB CAL (4.5 mm) конфісковано та обернуто в дохід держави;

відеореєстратор DVR-7604КТ з мережевим адаптером, полімерний пакет з бірками до викрадених золотих виробів, сім-картка оператора мобільного зв`язку «лайфселл», ноутбук «Асег», нетбук «SAMSUNG», коробка з під телефону «Ірhопе 4S», системний блок, коробка від стартового пакету 093-017-72-05, безпровідний маршрутизатор марки «Теnda», Wifi роутер марки «ТР-Link», накладна «Нової пошти» № 6801 повернуто власникам.

Згідно вироку суду, у 2017 році у не встановлені досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи в м. Новоград-Волинському Житомирської області, ОСОБА_7 вступив в попередню злочинну змову з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , спрямовану на вчинення пограбування, з метою збагачення, ювелірного магазину «Анна» в АДРЕСА_3 .

Після добровільної згоди учасників групи, маючи в наявності розроблений план злочинних дій та підготовлені знаряддя вчинення злочину, останніми було визначено день вчинення нападу зокрема 04.04.2017.

Крім цього, ОСОБА_8 , з метою запобігання викриття у вчиненому злочині, цього ж дня залучив ОСОБА_11 , який не був обізнаний про злочинні наміри учасників групи. Зокрема на прохання ОСОБА_8 ОСОБА_11 мав чекати його та ОСОБА_7 з сумкою зі змінним одягом, неподалік місця вчинення злочину, повідомивши, що незабаром повернуться до нього та заберуть речі.

04.04.2017 близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи одягненими в заздалегідь підготовлений одяг та балаклави, маючи при собі пневматичний пістолет, який тримав в руках ОСОБА_8 та дерев`яну биту, яку тримав в руках ОСОБА_7 , увірвалися до приміщення ювелірного магазину «Анна» розташованому по АДРЕСА_3 . Діючи згідно злочинного плану, застосовуючи погрози, які є небезпечними для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_8 підбіг до продавця магазину ОСОБА_12 , яка в цей час знаходилася за прилавком магазину, та направляючи пістолет в її сторону, наказав лягти на підлогу, після чого контролював її дії та навколишню обстановку. В свою чергу ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на пограбування магазину, розбив битою скло чотирьох вітрин та кинув її на підлогу магазину, після чого почав збирати лотки з ювелірними виробами в заздалегідь підготовлену сумку, яку тримав у своїх руках. Після чого ОСОБА_8 , переконавшись, що потерпіла не чинить опору, зібрав в сумку кілька лотків з ювелірними виробами та разом з ОСОБА_7 покинули приміщення магазину.

Прибувши в обумовлене місце, де на них чекав з одягом для переодягання ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остерігаючись їх викриття, вирушили до помешкання ОСОБА_11 , де переодягнулися та переховувались від переслідування.

В подальшому в той же день ОСОБА_11 , на прохання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спалив одяг та засоби вчинення злочину в металевій бочці поблизу гаража за місцем свого проживання, а ОСОБА_8 на тому ж місці викинув пневматичний пістолет, який використовував при вчиненні розбійного нападу.

Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний план групи, у вечірній час того ж дня, прибув з викраденими ювелірними виробами до м. Києва, з метою їх реалізації в ломбардах міста, однак був затриманий працівниками поліції.

В результаті своїх злочинних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на суму 262 907,59 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2021 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України - скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Також просить під час розгляду кримінального провадження дослідити наступні докази:

протокол огляду місця події від 04.04.2017 (т.3 а.п.190-201);

протокол обшуку від 05.04.2017 (т.3 а.п.228-230);

протокол огляду предметів від 21.06.2017 (т.4 а.п. 15-18);

протокол огляду предметів від 21.06.2017 (т.4 а.п. 19-23);

висновок експерта № 5/332 від 27.06.2017 (товарознавча експертиза).

Вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Вказує, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.65 КК України, через яку реалізуються принципи законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, осіб винних та інші обставини, що впливають на призначення покарання.

Посилається на те, що за змістом ст.ст.69, 75 КК України рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та призначенням основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом про злочин, має бути належним чином мотивоване.

Вказав, що з оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції були визнані одні й ті ж обставини як такі, що дають підстави для застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як положень ст.69 КК України, так і положень ст.75 КК України. Проте, судом належним чином не враховано, що при застосуванні двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення про можливість застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтоване.

Вважає, що наведені судом першої інстанції дані про обвинувачених осіб та обставини, що пом`якшують покарання, які були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість їх виправлення у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Вказав, що практика Верховного Суду щодо застосування наведених норм є усталеною, аналогічні правові позиції сформульовано за результатами касаційного розгляду справ №№ 524/9270/17, 462/5064/16-к, 754/7388/16-к тощо.

На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подані письмові заперечення, в яких він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили оскаржуваний вирок залишити без змін. Просили врахувати думку потерпілих, відшкодування шкоди, сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_8 , доводи письмового заперечення на апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили оскаржуваний вирок залишити без змін. Зазначили, що на час апеляційного розгляду справи шкоду потерпілим було відшкодовано, потерпілі просили відхилити апеляційну скаргу прокурора та вирок просили залишити без змін.

Від потерпілого ОСОБА_13 надійшла заява, в якій останній просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Претензій матеріального та морального характеру не має, школа відшкодована у повному обсязі.

На адресу апеляційного суду від потерпілої ОСОБА_12 26.07.2021 надійшла письмова заява, в якій остання зазначила, що апеляційну скаргу прокурора щодо ОСОБА_7 вона підтримує. При цьому потерпіла вказала, що у вироку суду взагалі не викладено її позицію як потерпілої, яка безпосередньо відчула на собі загрозу для життя та здоров`я від незаконних дій обвинувачених, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 не вибачився та жодним чином не відшкодував завдану їй шкоду, порушував вибраний відносно нього запобіжний захід, на що звертала увагу суду під час розгляду кримінального провадження у суді 1 -ї інстанції. Вважає що покарання, призначене ОСОБА_7 із застосуванням іспитового строку, є недостатнім та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і не сприятиме його виправленню без покарання у вигляді реального позбавлення волі. Зазначила, що після набрання вироком у справі законної сили буде звертатись до суду з позовом про відшкодування саме ОСОБА_7 нанесеної, як потерпілій, кримінальним правопорушенням шкоди. Щодо апеляційної скарги прокурора в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_15 просила не змінювати покарання. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_16 під час досудового слідства та судового провадження приніс їй вибачення за свою протиправну поведінку та добровільно відшкодував моральну шкоду. Вважає, що ОСОБА_17 дійсно усвідомив протиправність своїх дій, їх недопустимість у майбутньому, щиро розкаявся у вчиненому та став на шлях виправлення. Тому вважає, що покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням іспитового строку, є цілком достатнім та таким, що відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_18 і сприятиме його виправленню та недопущення вчинення ним нових злочинів.

В подальшому під час апеляційного розгляду провадження від потерпілої ОСОБА_12 надійшли заяви , в яких остання просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо обвинувачених залишити без змін. Зазначає, що під час досудового слідства та судового провадження обвинувачені принесли їй свої вибачення, відшкодували шкоду, що на її думку свідчить про те, що вони усвідомили протиправність своїх дій, щиро розкаялися та стали на шлях виправлення. Просила вирок суду щодо обох обвинувачених залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, врахувавши письмові заяви потерпілих, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_14 за ч.4 ст. 187 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Разом з тим вирок в частині призначення покарання не в повному обсязі відповідає вимогам закону, положенням ст.ст. 370, 374 КПК України, ст.ст. 50, 65 КК України, покарання призначене з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, у зв`язку з чим в частині покарання підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку відповідно до положень ст. ст. 409, 413, 414 КПК України, виходячи з наступного.
При визначенні покарання обвинуваченим суд у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням ст.69 КК України, на думку апеляційного суду обґрунтовано взяв до уваги не тільки тяжкість скоєного кримінального правопорушення, але й характеристику осіб обвинувачених та ряд обставин, в тому числі і обставин, що пом`якшують покарання, які значно знижують суспільну небезпеку скоєного.

Зокрема обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується по місцю проживання позитивно, на час постановлення вироку не працював, на час апеляційного розгляду працює, не працює, не одружений. Крім того цілком обгрунтовано взято до уваги його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_19 на час постановлення вироку, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується по місцю проживання позитивно, працює, одружений, на час постановлення вироку мав на утримані малолітню дитину, на час апеляційного розгляду вже має двох малолітніх дітей, крім того взято до уваги його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За наявності вищенаведених обставин, а також враховуючи молодий вік обвинувачених, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування ст.69 КК України і призначення ОСОБА_7 . ОСОБА_8 покарання за вчинений ним злочин нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.187 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим ці ж самі обставини не можуть бути підставою для застосування до обвинувачених і положень ст.75 КК України.

За змістом ст.ст.69,75 КК України рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та призначенням основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом про злочин, має бути належним чином мотивоване.

Згідно правових висновків Верховного Суду щодо обов`язкового мотивування застосування до засуджених зазначених норм є однозначними та послідовними. Особливу увагу звертає на необхідність дотримання вимог щодо вмотивованості вироків у разі одночасного застосування вказаних правових норм.

Так, за змістом ст. 69 КК призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте суд першої інстанції інших мотивів, ніж ним зазначено в обгрунтування ст. 69 КК України, для застосування ст.75 КК України у вироку не навів.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, в порушення вимог ст.ст.50,65 КК України суд, звільняючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, належним чином не мотивував своє рішення про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства.

Так, застосовуючи положення ст. 75 КК України , суд обґрунтував своє рішення даними про особу обвинувачених, пом`якшуючими обставинами та відсутністю обтяжуючих покарання обставин, однак не врахував у повній мірі ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретних обставин справи. Разом з цим відповідно до положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, що істотно підвищує його суспільну небезпечність. Злочин вчинений обвинуваченими з корисливих мотивів, був завчасно ними спланований та вчинений із застосуванням зазделегідь заготовлених знарядь (пневматичного пістолету та дерев`яної бити), що свідчить про його підвищену небезпеку, в тому числі і щодо безпосередньої потерпілої ОСОБА_12 , яка зазнала нападу обвинувачених та реально сприймала загрозу для свого життя та здоров`я, на час розгляду провадження в суді першої інстанції та постановлення вироку вказувала про відсутність відшкодування шкоди з боку ОСОБА_7 . При цьому злочин було виявлено з незалежних від обвинувачених причин. Зазначені обставини в своїй сукупності спростовують висновки суду першої інстанції про можливість застосування до обвинувачених положень ст.ст, 75, 76 КК України та звільнення обвинувачених від покарання, призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, з випробуванням.

При цьому доводи заперечень сторони захисту та доводи, зазначені в письмових заявах потерпілих на адресу апеляційного суду, на думку апеляційного суду, не можуть бути безумовною підставою для залишення вироку суду в цій частині без змін. При цьому апеляційний суд враховує те, що позиція потерпілої ОСОБА_12 , яка безпосередньо зазнала нападу в ході вчинення даного кримінального правопорушення, щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 змінилася лише під час апеляційного провадження, і думка потерпілих з приводу покарання повинна враховуватися судом, однак при цьому не є вирішальною.

Обвинуваченим повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. Разом з тим слід також враховувати, що відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених. Воно повинно відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченими, є особливо тяжким, обставини його вчинення свідчать про підвищену суспільну небезпечність, твердження про те, що воно не потягло тяжких наслідків, є безпідставними, оскільки розбійний напад є закінченим з моменту вчинення такого нападу, потерпіла ОСОБА_12 зазнала такого нападу, загрозу для свого життя і здоров`я сприймала реально.

Тому підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

З наведених вище підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку , яким обвинуваченим необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК Укрїни у виді позбавлення волі без застосування такого додаткового покарання як конфіскація майна, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене ними, хоча і є корисним, однак викрадене в ході його вчинення майно було повернуто власнику, шкоду на час вирішення провадження судом першої інстанції потерпілим було частково відшкодовано, та в повному обсязі відшкодовано на час апеляційного розгляду провадження.

В решті вирок підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.407, 409, 413, 414,420 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області 18 лютого 2021 року в частині призначеного покарання щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його ухвалення.

Судді: