ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 663/3447/19
Номер провадження : 11-кп/819/994/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2021 року грудня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5 ОСОБА_6

Прокурора: ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001459 від 17.09.2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та з доповненнями його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
в с т а н о в и в:
Вироком, Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гребені Кагарлицького району Київської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, розлучений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання, тобто з 18 вересня 2019 року. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За вироком суду, 16.09.2019 близько 19.00 год., ОСОБА_8 знаходячись в кухонній кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, шляхом нанесення множинних (більше двох) ударів руками по голові та ногами в область грудної клітини та живота потерпілого ОСОБА_11 , завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді: в ділянці голови - вогнищевий крововилив в м`які мозкові оболонки лівої півкулі, синець і садно в лівій скроневій ділянці; в ділянці грудної клітини - двобічні переломи VІ-Х ребр з крововиливами в м`які тканини в зоні переломів, крововилив в ліву плевральну порожнину (100 мл.); в ділянці живота - внутрішньо-печінковий крововилив та крововилив в серповидну зв`язку печінки, крововилив в черевну порожнину (400 мл.); в ділянці тулубу і кінцівок - садна в ділянках плечових, правого ліктьового і правого колінного суглобів, на спині, в поперековій ділянці та в ділянці лівого зап`ястка. Вказані тілесні ушкодження у сукупності зумовили розвиток тяжкого травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною настання смерті, що є підставою віднести тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_11 до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_11 настала від множинних тілесних ушкоджень, переважно розташованих в ділянці грудної клітини і живота, що ускладнилися тяжким травматичним шоком, ДВС-синдромом, гемодинамічними розладами внутрішніх органів, набряком головного мозку і легень.
На вказаний вирок суду обвинувачений та з доповненнями його захисник подали апеляційні скарги, в яких вважають вирок суду незаконним та таким, який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказують, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які належним чином не оцінені, деякі докази судом проігноровано. Судом не враховано пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про те що загиблий 15 вересня прийшов з магазину додому з розбитою головою і свідок ОСОБА_12 попросила допомогти завести ОСОБА_11 до дому з двору.В обґрунтування своєї апеляції обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог закону не врахував що свідок ОСОБА_12 давала неправдиві покази, раніше наносила загиблому ножові поранення, та не мотивувала чому вона відразу після виявлення трупа не викликала швидку і поліцію. Зазначає, що його покази співпадають з показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , і яківідповідають дійсності, а свідчення свідка ОСОБА_16 у вироку перекручені. Обвинувачений вказує що він не був присутній при оголошені вироку.
Просять вирок суду скасувати, повторно дослідити докази та ухвалити новий вирок, за яким закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, протерпіла про заперечення проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника про підтримку апеляційних скарг, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимоги ст.ст.91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо вини обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.
За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.
При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Зі змісту заявленого клопотання захисника про повне дослідження доказів випливає, що воно зумовлено незгодою сторони захисту з юридичною оцінкою судом вказаних доказів та встановленими обставинами кримінального провадження, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.
Згідно із матеріалами кримінального провадження, докази досліджені судом в повному обсязі та без порушень, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.п.3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та викликати певні сумніви в упередженості суду
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що після дослідження доказів, сторонами обвинувачення та захисту не заявлялось жодних клопотань щодо повторного дослідження доказів та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.
Враховуючи, що захисником не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20)

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд навів докази, дав їм відповідну оцінку та мотивував свої висновки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не визнав, але підтвердив, що 16.09.2019 вдень до нього та ОСОБА_11 приходили ОСОБА_17 та ОСОБА_13 з якими пили самогон. Приблизно о третій четвертій годині ранку ІНФОРМАЦІЯ_2 його розбудила ОСОБА_12 та повідомила що ОСОБА_11 помер. Він взяв свої речі пішов до знайомого.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченому ч.1 ст.121 КК України, за яким його засуджено за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовано доказами, які досліджено судом в судовому засіданні, а саме: показами свідків та потерпілої, які були ретельно допитані судом першої інстанції та покази яких докладно викладені у вироку і яким дана відповідна оцінка.
Так, твердження сторони захисту, щодо того, що свідок ОСОБА_12 обмовила обвинуваченого і дає суперечливі покази спростовуються відсутністю доказів того, що у свідка були будь які підстави оговорювати обвинуваченого, сам обвинувачений не вказує що остання завдала померлому тілесні ушкодження, та її послідовними показами в судовому засіданні, де вона пояснила, що 16.09.2019 близько 19.00 год. вона прийшовши на кухню побачила, як ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_11 кулаком по голові а потім декілька разів ногами по тулубу в район ребр. Від ударів у ОСОБА_11 почала йти кров з носа при цьому ОСОБА_8 випитував в чоловіка де той сховав самогонку. Після цих подій ОСОБА_8 пішов з будинку, а свідок перетягла чоловіка на ліжко та близько 03.30 год. виявила його мертвим.

Вказані свідчення потерпілої підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2019 року, де свідок ОСОБА_12 детально пояснила, як ввечері 16.09.2019 вона бачила конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_8 наніс декілька ударів кулаком по обличчю ОСОБА_11 від яких той впав, а в подальшому ОСОБА_8 наніс кілька ударів ногою по животу та ребрам ОСОБА_11 (а.к.п. 45-49) та висновком експерта (експертиза трупа) №112 від 11.10.2019 року, де встановлено, що на трупі ОСОБА_11 , виявлено саме на голові та тулубі тілесні ушкодження які спричинені тупими предметами, за давністю утворення можуть відповідати 16 вересня 2019 року, у їх сукупності зумовили розвиток тяжкого травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною настання смерті та смерть ОСОБА_11 настала від множинних тілесних ушкоджень, переважно розташованих в ділянці грудної клітини і живота (а.к.п. 88-90).

Судом у вироку обґрунтовано відхиллено доводи сторони захисту що загиблий повернувся 15.09.2019 з магазину вже побитий, що обвинувачений допоміг тому зайти до приміщення будинку, при цьому взяв ОСОБА_11 під руки, таким чином тримав померлого у тому числі за ребра, померлий не стогнав, дихання було нормальним без хрипів, на біль ОСОБА_11 не скаржився, оскільки це суперечить показам свідків ОСОБА_14 , який як судово-медичний експерт зазначив, що в разі наявності множинних переломів ребр потерпілий неодмінно б відчував різку біль та мав би ускладнене дихання та ОСОБА_13 який пояснив, що 16.09.2019 він бачив загиблого, привітався з ним та пропонував йому випити, але той був в стані сильного сп`яніння і лише махнув йому рукою, при цьому тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 він не бачив, той не стогнав та на біль не скаржився.
Обвинувачення у тому, що ОСОБА_8 умисно, наніс з удари ногами в область грудної клітини та живота потерпілого ОСОБА_11 , також узгоджується з висновком експерта №191 від 17.10.2019 року, яким встановлено, що на парі шльопанців підозрюваного ОСОБА_8 знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 .
Твердження сторони захисту про те що покази обвинуваченого співпадають з показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а свідчення свідка ОСОБА_16 у вироку перекручені спростовуються поясненнями цих свідків в судовому засіданні, де ОСОБА_13 суду пояснив, що 16.09.2019 він разом із ОСОБА_17 прийшов в гості до ОСОБА_8 , ОСОБА_11 був живий, тілесних ушкоджень на померлому він не бачив, на стан здоров`я померлий свідку не скаржився був «просто п`яний», ОСОБА_14 суду пояснив, що він працює судово-медичним експертом, приймав участь у огляді місця події та робив розтин загиблого, що під час огляду трупу йому здалось, що обличчя померлого було помито, так як кров була лише в носових ходах, що особа із тілесними ушкодженнями, які були виявлені у померлого ОСОБА_11 мала б ускладнене дихання, а також гостру біль в області грудної клітини, ОСОБА_15 суду пояснила, що восени 2019 року близько 19.00 20.00 годин заходив ОСОБА_11 який був випивший та тілесних ушкоджень на загиблому вона не бачила та ОСОБА_16 суду пояснила, що 17.09.2019 близько 08.00 год. до місця її проживання прийшов ОСОБА_8 та повідомив, що він в ніч з 16.09.2019 на 17.09.2019 вживав разом із ОСОБА_11 спиртні напої, частину самогонки ОСОБА_11 заховав та вночі ОСОБА_11 помер.
Вказані та інші докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою і в сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (див. постанови Верховного Суду у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Як убачається з матеріалів справи, докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, судом першої інстанції досліджено в повному обсязі.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 після судових дебатів було надано останнє слово, після чого суд видалився до нарадчої кімнати і 18.05.2021 року в судовому засіданні оголосив вирок.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку призначивши ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та з доповненнями його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)