Справа № 464/3282/19
пр.№ 1-кп/464/134/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який працює у ПП «Еталон-7» на посаді інженера-електроніка, з інвалідністю третьої групи, судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_6 14.06.2019 приблизно о 19 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись у м. Львові проспектом Червоної Калини у крайній лівій смузі руху в напрямку до вул. Угорської, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, порушив вимоги розділу 1 п.п. 1.5; розділу 2 п.п. 2.3 б, д; розділу 12 п.п. 12.4 та п.п. 12.9 б; розділу 18 п.п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що проявилося в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, був неуважним до дорожньої обстановки, а саме, рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху в населеному пункті 50 км/год, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, натомість, не зупиняючись, продовжив рух автомобілем, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила дорогу на нерегульованому пішохідному переході справа наліво неподалік будинку №7 на пр. Червоної Калини у м. Львові. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні верхньої третини зі зміщенням, забійна рана тім`яної ділянки справа, множинні садна та забої тіла, субосальний крововилив лобної ділянки зліва, що належать до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав повністю та дав показання про те, що 14.06.2019 приблизно о 19.00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , рухався проспектом Червоної Калини у м. Львові зі швидкістю приблизно 60 км/год. Проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід, раптово перед капотом свого автомобіля побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка рухалась переходом. Уникнути зіткнення йому не вдалось. Останню раніше не помітив можливо через те, що вона була одягнена в одяг сірого кольору. Також зазначив, що дорожнє покриття було сухим, видимість достатня, його стаж водіння становить 17 років. На даний час керує автомобілем в окулярах, оскільки його зір з 2019 року суттєво погіршився. Вважає, що на час дорожньо-транспортної пригоди потреби в окулярах не мав. Щодо цивільного позову зазначив те, що не заперечує заподіяння злочином шкоди, проте вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 30000 грн. Неодноразово він і його дружина намагались поспілкуватись з потерпілою та її батьками з приводу відшкодування шкоди, зокрема у лікарні, однак останні на таку розмову не погоджувались та наполягали на вирішенні цього питання в судовому порядку. Шкодує про вчинене та попросив вибачення в потерпілої.
Крім повного визнання ОСОБА_6 винуватості у вчиненому, його винуватість повністю підтверджується безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання та повністю підтримала доводи, викладені в цивільному позові (Т. 1 а.с. 64-72)про те, що 14.06.2019 приблизно о 19 год. поверталась додому після святкування отримання диплому. На пр. Червоної Калини біля будинку №7 переходила дорогу по пішохідному переходу, попереду неї йшли незнайомі їй хлопець з дівчиною та при цьому на перехід вийшли усі разом. Перед виходом на проїжджу частину дивилась на дорогу та автомобіля обвинуваченого не бачила. За мить втратила свідомість та прийшла до тями вже у лікарні. У неї було діагностовано ряд тілесних ушкоджень, в тому числі струс мозку, переломи, вивих плеча, розрив суглоба, були кровотечі. Злочином їй завдано матеріальну та моральну шкоду. На підтвердження розміру відшкодування надала касові, фінансові чеки, інші бухгалтерські документи. Зазначила також, що тривалий час лікується, внаслідок отримання травм не змогла вступити на навчання, продовжує перебувати на утриманні батьків, боїться виходити з дому та попереду у неї ще два оперативні втручання. Вказала, що її життя після дорожньо-транспортної пригоди повністю змінилося, майже постійно перебуває вдома, відчуває себе неповноцінною, нервується, не може влаштуватись на роботу, відчуває фізичний біль, а також пригадала, що не могла самостійно піднятись на третій поверх будівлі, де відбувалась здача іспитів. На даний час навчається на п`ятому курсі вищого навчального закладу на заочній формі навчання. Шкода обвинуваченим їй не відшкодована. До неї в лікарню приходила дружина обвинуваченого, але про відшкодування вони не розмовляли. Після дорожньо-транспортної пригоди перебувала на стаціонарному лікуванні у м. Львові протягом одного місяця, а в подальшому лікувалась у Черкаській обласній лікарні та Київській обласній лікарні. Не заперечила, що 14.06.2019 під час святкування вживала алкоголь. Представник потерпілої ОСОБА_4 цивільний позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.07.2021 повністю підтримав.

Крім цього, винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.06.2019, схемою та фототаблицею до такого, згідно з якими оглянуто ділянку дороги пр. Червоної Калини у м. Львові, що розташована від вул. Стуса до вул. Угорської та серед іншого встановлено, що проїзна частина має по дві смуги руху в одному напрямку, асфальтне покриття сухе, погодні умови ясно та без опадів, наявні дорожні знаки та дорожня розмітка, в тому числі така, що позначає пішохідний перехід, а також оглянуто автомобіль «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , заяв та зауважень не надходило (Т. 1 а.с. 228-235);
-висновком судово-медичної експертизи №543 від 04.07.2019, згідно з яким у ОСОБА_7 при поступленні у 8-у МКЛ 14 червня 2019 року було діагностовано: «Закритий перелом обох кісток лівої гомілки на рівні верхньої третини зі зміщенням. Забійна рана тім`яної ділянки справа. Множинні садна та забої тіла. Субосальний крововилив лобної ділянки зліва.» На час проведення судово-медичної експертизи виявлено: рубець слід загоєної рани, в тім`яній ділянці справа, плями на шкірі, які є слідами загоєних саден, на обличчі зліва, в ділянці правого плечового суглобу, на лівій кисті, на обох передпліччях, на правій гомілці, садна на лівій кисті, на ногах, синці на правій руці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, можливо від частин автомобіля, які виступали, та внаслідок контакту із тупими предметами під час падіння, могли виникнути 14 червня 2019 року під час дорожньо-транспортної пригоди. Травма лівої ноги у вигляді перелому обох кісток гомілки та травма голови із крововиливом у лобну ділянку і наявністю рани на шкірі в тім`яній ділянці відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Згідно з результатом токсикологічного дослідження крові №4236 від 18.06.2019 у ОСОБА_7 виявлено 0,56 проміле етанолу (Т. 1 а.с. 236-238);

-висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №3244 від 12.07.2019, згідно з яким на автомобілі ВАЗ-2110, р.н. НОМЕР_1 , наявні пошкодження, характерні для утворення при наїзді на пішохода. Місце наїзду автомобіля ВАЗ-2110, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_7 розташоване на лівій смузі руху проїзної частини пр. Червоної Калини, при напрямку руху до вул. Угорська, на ділянці, що передує розташуванню ділянки осипу «скла та пластмаси (фари)», при цьому автомобіль в момент ДТП перебував в межах сліду гальмування або на його траєкторії, тобто на відстані біля 1,8-1,9 м від лівого краю проїзної частини дороги. Встановити трасологічними методами особливості метричних параметрів місця наїзду автомобіля на пішохода в повздовжньому напрямку не видалось можливим з причин відсутності необхідного для цього комплексу слідових даних (викривлення слідів коліс, осипу ґрунту), які б свідчили про це (Т. 1 а.с. 250-253);

-висновком судової автотехнічної експертизи №3242 від 01.08.2019, відповідно до якого на момент огляду і експертного дослідження робоча гальмова система автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій щодо зменшення швидкості руху автомобіля та його зупинки. На момент огляду і експертного дослідження рульове керування автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувало в працездатному стані і забезпечувало виконання передбачених конструкцією функцій щодо підтримання заданого напрямку руху та його зміни. Експертиза не вбачає обставин технічного характеру пов`язаних із технічним станом робочої гальмової системи та рульового керування вказаного вище транспортного засобу, які б могли перебувати у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП (Т. 1 а.с. 240-244);

-висновком судової автотехнічної експертизи №3243 від 20.09.2019, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_6 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3 та 18.1 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій з моменту виходу пішохода на нерегульований пішохідний перехід повинен був зупинитися до пішохідного переходу, щоб дати можливість пішоходу ОСОБА_7 безпечно перейти по цьому переходу. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування керованого ним автомобіля з заданого слідством моменту виникнення небезпеки для руху. При заданих вихідних даних дії водія ОСОБА_6 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам пунктів 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3 та 18.1 ПДР України. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є несвоєчасне застосування водієм ОСОБА_6 гальмування для уникнення наїзду на пішохода, який рухався по нерегульованому пішохідному переходу, іншими словами невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам пунктів 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3 та 18.1 ПДР України перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП (Т. 1 а.с. 246-248);

-відеозаписом з відеореєстратора, встановленого у салоні автомобіля «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , на якому зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, який оглянуто та визнано речовим доказом (Т. 2 а.с. 1-3);

-постановою про визнання речовим доказом автомобіля ВАЗ-2110, р.н. НОМЕР_1 , який поміщено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Львів, вул. Суботівська, 13А (Т. 2 а.с. 4).

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення злочину невеликої тяжкості (згідно з діючою класифікацією нетяжкого злочину) з необережності, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , 2009 р.н., має батьків пенсійного віку та матір є особою з інвалідністю третьої групи, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, хворіє та є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, судимості не має.
Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про низький ризик небезпеки для суспільства та повторного вчинення злочину, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів (Т. 1 а.с. 59-61).

Враховуючи вищевказані обставини в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у межах санкції інкримінованої йому статті КК України в редакції, діючій на момент вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після цього, однак враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, яка рухалася пішохідним переходом та пройшла більшу половину проїзної частини, відсутність будь-якої протиправної поведінки останньої, а також інші встановлені в ході розгляду кримінального провадження обставини, в тому числі відсутність відомостей про застосування ОСОБА_6 безпосередньо перед зіткненням гальмування, суд прийшов до переконання, що обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вищевказане покараннявідповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову судом взято до уваги наступне.
Потерпілою заявлено цивільний позов, вимоги за яким після проведення судової психологічної експертизи збільшено (Т. 1 а.с. 74-95, Т. 2 а.с. 28-39).
Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково та позицію сторони захисту викладено у відзиві (Т. 1 а.с. 113-114). У такому серед іншого зазначено, що потерпіла ОСОБА_7 не надала суду належних доказів, які б підтверджували та обґрунтовували факт заподіяння шкоди. Ряд тілесних ушкоджень, з приводу яких потерпіла лікувалась, отримані не під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.06.2019. Також вважає, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення коштів за надання правничої допомоги.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , надала показання про те, що неодноразово відвідувала потерпілу в лікарні, цікавилась її станом здоров`я, пропонувала їй допомогу, однак остання та її батьки від розмови щодо відшкодування шкоди відмовлялись. З ОСОБА_6 , потерпіла спілкуватись не бажала. Також вказала, що після дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_6 різко погіршилось здоров`я, що вимагає витрат на лікування. Крім цього, пояснила, що дохід сім`ї є незначним та на їх утриманні перебуває малолітня дитина, а також батьки.

Представник цивільного відповідача Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай») в судове засідання не з`явився, відповідно до наданого відзиву просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності (Т. 1 а.с. 126-127). Крім цього, позовні вимоги потерпілої не визнав та вказав, що стягнення відшкодування з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» є передчасним, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, а з договірних зобов`язань, які визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування, однією з яких є надання потерпілою стороною вироку (рішення) суду, що набрав законної сили. Копія заяви про збільшення позовних вимог з додатками скерована 22.07.2021 представником потерпілої на адресу електронної пошти ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (Т. 2 а.с. 40).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що автомобіль "ВАЗ 2110", р.н. НОМЕР_1 ,яким керував обвинувачений ОСОБА_6 , був застрахований ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5215769 від 12.09.2018. Строк дії полісу з 14.09.2018 до 13.09.2019 (Т. 1 а.с. 92).

На підтвердження витрат на лікування потерпілою надано ряд фінансових документів, серед яких квитанції, фіскальні та товарні чеки, які підтверджують витрати на лікування. Такі документи суд визнає належними, допустимими та достовірними доказами.
Разом з тим, судом встановлено, що загальний розмір витрат за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме на лікування, які підтверджені фінансовими та іншими документами, становить не 108117,2 грн., як вказано в заяві про збільшення позовних вимог від 22.07.2021, а 107835,08 грн.
При цьому, серед цих документів наявні такі, що не підтверджують витрати саме на лікування. Зокрема, це суми, підставою внесення яких є добровільні благодійні внески (квитанції №11533 від 23.09.2019, №2314 від 06.02.2020, №2562 від 10.02.2020, №2714 від 11.02.2020 (Т. 1 а.с. 83, Т. 2 а.с. 34).
Крім цього, до заяви від 22.07.2021 додано виписку з веб сайту з ціною препарату «Ібандронова кислота Віста 150 мг» та копію консультативного висновку спеціаліста від 26.03.2021 (Т. 2 а.с. 37-39). Однак, належними доказами факт понесених витрат на придбання такого препарату не підтверджено.
Таким чином, з відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» необхідно стягнути відшкодування витрат на лікування потерпілої у розмірі 101301,08 грн. та така сума є в межах ліміту відповідальності страховика.

Обґрунтованими є доводи потерпілої про заподіяння їй моральної шкоди.
Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить також з роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування судом також враховано, що вина потерпілої ОСОБА_8 , яка в момент дорожньо-транспортної пригоди переходила проїзну частину дороги в дозволеному місці, відсутня, а також матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_6 , який працює, хворіє та є особою з інвалідністю третьої групи, має на утриманні малолітню дитину та має батьків пенсійного віку, а матір є особою з інвалідністю третьої групи.
Згідно з консультативним заключенням Ортопедо-травматологічного центру КНП «Київська обласна клінічна лікарня» (форма 027/у) ОСОБА_13 станом на 10.09.2021 встановлено наступний діагноз: «Хибний суглоб (неконсолідований перелом) верхньої третини лівої великогомілкової кістки з наявністю металофіксаторів. Помірний больовий синдром». Рекомендовано спостереження травматолога за місцем проживання, дозоване фізичне навантаження на ліву н/кінцівку, оперативне лікування в плановому порядку, реабілітаційне лікування.
Згідно з висновком судової психологічної експертизи №5176/20-61 від 09.06.2021 ситуація, що досліджується у кримінальному провадженні, пов`язана з отриманням потерпілою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (наїзд на пішохода) є психотравмуючою для потерпілої. Досліджена ситуація призвела до руйнівних, частково зворотних порушень в основних сферах соціального функціонування (життєвої кризи) ОСОБА_7 . Внаслідок дослідженої за справою ситуації констатується наявність психічних (на моральному рівні) страждань підекспертної особи суттєвого ступеню. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за справою, складатиме матеріальний еквівалент 162 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
Враховуючи наведені вище норми ЦПК України, а також те, що висновок експертизи є одним із письмових доказів, стосується предмету доказування при вирішенні цивільного позову, оскільки таким визначено орієнтовний матеріальний еквівалент глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, які остання перенесла внаслідок заподіяння їй вищевказаних ушкоджень здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась з вини обвинуваченого, що є необхідним в силу вимог ст. 23 ЦК України при вирішенні судом питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що визначених процесуальним законом підстав не брати цей доказ на підтвердження вимог потерпілої немає, а інших доказів на спростування визначеного експертом розміру морального відшкодування за встановлених обставин справи стороною відповідача не надано.
Беручи до уваги наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні шкоди потерпілій, характер та обсяг страждань потерпілої, яка внаслідок дій обвинуваченого отримала ряд тілесних ушкоджень з приводу яких тривалий час лікувалась та відчуває їх наслідки і надалі, що призвело до значних фізичних і душевних страждань та вимушених змін у житті, про які детально зазначила потерпіла у своїх показаннях, а також вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України, в тому числі щодо розумності і справедливості при визначенні розміру морального відшкодування, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 200000 грн.
Крім цього, потерпілою заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат, понесених в ході досудового слідства, у розмірі 8000 грн. (Т. 1 а.с. 75, 91, 98-100).
Суд дійшов висновку, що відшкодування таких витрат, як один з видів завданої потерпілій ОСОБА_8 внаслідок вчинення злочину шкоди, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Крім цього, з ОСОБА_6 в дохід держави необхідно стягнути судові витрати на проведення судових експертиз у розмірі 18942,50 грн. (Т. 1 а.с. 178, 239, 245, 249)
Питання речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження необхідно вирішити відповідно до положень КПК України.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, ) на користь ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 101301 (сто одна тисяча триста одна) гривня 08 (вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 гривень, відшкодування витрат, понесених під час досудового слідства, у розмірі 8000 гривень, а всього 208000 (двісті вісім тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 18942 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 10.07.2019, на автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 ,який належить ОСОБА_6 , скасувати.

Речові докази у справі, а саме:
-оптичний диск з записом з автомобільного відеореєстратора залишити у матеріалах кримінального провадження;
-автомобіль «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території майданчика тимчасового утримання за адресою: м. Львів, вул. Суботівська, 13А, повернути ОСОБА_6 .
Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1