Справа № 357/4720/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2021 року за №0000367 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, маючого на утримані малолітнього сина ОСОБА_5 2017 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 21.01.2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 12.03.2021 року точного часу не встановлено, будучи раніше судимим Білоцерківським міськрайонним судом 21.01.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, маючи намір придбати наркотичні засоби та психотропні речовини, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , через «телеграм-канал» мережі «Інтернет», замовив наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс та психотропну речовину амфетамін. Після чого на «телеграм-канал» отримав реквізити платіжної системи для оплати замовлення. Продовжуючи реалізовувати свій умисел на незаконне придбання наркотичного засобу канабісу та психотропної речовини амфетамін ОСОБА_4 , в той же день, використовуючи платіжний термінал «Ibox», перерахував грошові кошти в сумі 1500 гривень на вказаний рахунок. Після підтвердження перерахування коштів ОСОБА_4 отримав відомості та геолокацію місця знаходження придбаних ним речовин.

В той же день, 12.03.2021 року вказане замовлення ОСОБА_4 придбав-забрав в місті Києві, на території Оболонського району (більш точніше місце та час не встановлено), що було запаковано до поліетиленових пакетиках де знаходилась психотропна речовина амфетамін та наркотичний засіб канабіс, які ОСОБА_4 поклав до зовнішньої кишені куртки в яку був одягнений, тим самим незаконно придбав та незаконно зберігав психотропну речовину амфетамін та наркотичний засіб - канабіс, для подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Після чого, цього ж дня ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на незаконне зберігання та перевезення психотропної речовини та наркотичного засобу без мети збуту та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно зберігаючи її при собі без мети збуту для подальшого особистого вживання незаконно перевіз за допомогою маршрутного громадського транспорту до с. Фесюри, Білоцерківського району, Київської області.

В той же день, 12 березня 2021 року, близько 16 год. 45 хв. ОСОБА_4 перебуваючи поряд з буд.27, що по вул. Центральна в с. Фесюри Білоцерківського район, Київської області, був затриманий працівниками кримінальної поліції за підозрою у зберіганні заборонених у обігу предметів чи засобів. У подальшому під час особистого обшуку ОСОБА_4 з лівої кишені куртки, в якій він був одягнений, виявлено та вилучено два поліетиленових пакунки із вмістом у них подрібненої речовини зеленого кольору рослинного походження а саме наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, масою 11,19 г., поліетиленовий пакунок із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, пластикову пляшку об`ємом 1,5 л. заповненою на половину речовиною сірого кольору, що містить у собі психотропну речовину-«амфетамін», загальною масою амфетаміну у вилучених порошкоподібних речовинах 3,270 г, які ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та психотропних речовин і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав, перевіз та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючих ознак, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу, психотропної речовини у великому розмірі без мети збуту, протягом року після засудження за статтею 309 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Прокурор у судовому засіданні, враховуючи визнавальну позицію обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення, вважав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, застосувавши положення ч.3 ст.349 КПК України.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав покази, відповідно до яких 12.03.2021 року, перебуваючи за місцем свого проживання: с. Фесюри, Білоцерківського району, Київської області через месенджер мобільного зв`язку «телеграм-канал» замовив більше 10 грамів наркотичного засобу канабіс та пару грамів психотропної речовини амфетаміну, на що витратив 1500 гривень, які сплатив через «айбокс» шляхом перерахування грошових коштів на карту, реквізити якої було відправлено йому в цей же «телеграм-канал» невідомою для нього особою. Після отримання геолокації місця знаходження наркотичних та психотропних речовин, в той же день поїхав до м. Києва, де в Оболонському районі, точного місця не пам`ятає, в поліетиленовому пакеті забрав своє замовлення. Після чого на громадському транспортному засобі повернувся до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , неподалік його житлового будинку був затриманий працівниками поліції, в результаті чого було вилучено в нього заборонені речі, вину у скоєному визнав повністю.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, процесуальних витрат.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема витяг з ЄРДР щодо вказаного кримінального провадження, паспорт на ім`я ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, вимогу УІП ГУ НП в Київській області №10328 від 08.04.2021 року про судимості обвинуваченого, який раніше судимий, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2021 про засудження обвинуваченого, довідка №519 від 09.04.2021 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4» та довідка №17 від 27.07.2021 КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня» згідно яких обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, довідка характеристика від 25.04.2021 року згідно якої обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, свідоцтво про народження його малолітнього сина ОСОБА_5 2017 року народження, довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні від 29.04.2021, які складають 1961 грн. 40 коп., постанова про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 29.04.2021 та квитанції №571 від 30.04.2021 про прийняття на тимчасове зберігання речей отриманих в ході кримінального провадження, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.03.2021 року з додатком, постанова про звільнення затриманої особи від 12.03.2021 року.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 29.07.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе та становить небезпеку для суспільства.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючих ознак, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу, психотропної речовини у великому розмірі без мети збуту, протягом року після засудження за статтею 309 КК України.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надав викривальні щодо себе показання в суді.Наведене свідчить, що обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст.91, ч. 1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній систематично вчиняє одноманітні кримінальні правопорушення та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки.

Також, суд не знаходить підстав для застосування покарання у виді штрафу, враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_4 та відсутність в нього неофіційного та офіційного джерела доходу.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів відповідно до ст.12 КК України, особу винного, його ставлення до вчиненого, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність утриманців, відсутність неофіційного та офіційного місця працевлаштування, працездатний вік, стан здоров`я, відсутність відомостей щодо перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 систематично вчиняє кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість та призначає йому покарання у межах санкцій ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Крім цього, при призначенні покарання, суд враховує, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, який не сплачено на день розгляду вказаного кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, яке вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 , та яке є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим після винесення вище вказаного вироку, тому суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, за правилами призначення покарання, застосовує принцип повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2021 року до покарання призначеного за новим вироком, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами, у вказаному кримінальному провадженні запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались. Проте, як вбачається із матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 12.03.2021 року було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а тому суд вважає необхідним до призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення 12.03.2021 (один день) за правилами ст. 72 КК України.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Питання документально підтверджених процесуальних витрат у вказаному кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст.124 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 60, 65, 309 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, який у порядку ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження за №0000367 від 12.03.2021 року, не обирати.

Речові докази: психотропну речовину «амфетамін» та наркотичний засіб «канабіс» із первинною упаковкою, які поміщено у спеціальний пакет №ЕХР0467098, та згідно постанови про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 29.04.2021, квитанції №571 від 30.04.2021 року передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на проведення експертизи №СЕ-19/111-21/12198-НЗПРАП від 29.04.2021 року в сумі 1961,40 грн.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання (звернення вироку до виконання).

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення 12.03.2021 року (один день) із урахуванням положень ст. 72 КК України.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1