ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2809/21 Справа № 177/824/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000892 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.
Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу фактичного затримання, а саме 12 травня 2020 року.
Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками вбивства, тобто умисного, протиправного заподіяння смерті іншій людині.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, обвинувачений ОСОБА_7 11 травня 2020 року у вечірній час, перебуваючи разом зі своїм батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився у будинку на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті, обумовленому побутовим пияцтвом ОСОБА_7 виникла сварка.
ОСОБА_10 не бажаючи продовжувати сварку, пішов до спальної кімнати будинку, де ліг відпочивати на ліжко.
В цей час обвинувачений ОСОБА_7 будучи обуреним відмовою батька надавати йому алкогольні напої та гроші для їх придбання, раптово виникла гостра неприязнь до батька та намір на заподіяння йому смерті, за вказаних мотивів.
Діючи з цією метою, ОСОБА_7 підшукав в приміщенні будинку знаряддя злочину - 2 слюсарні молотки, після чого прослідував до спальної кімнати, де в цей час на ліжку відпочивав ОСОБА_10 .
Після цього ОСОБА_7 приблизно о 21 годині 05 хвилин 11 травня 2020 року знаходячись в спальній кімнаті будинку, на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, з мотивів раптово виниклої гострої неприязні до ОСОБА_10 посиленої поведінкою останнього, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи настання саме таких наслідків, почав зі значною силою, послідовно один за одним, різними слюсарними молотками, наносити в різні анатомічні ділянки життєво важливого органу людини - голови ОСОБА_10 який в цей час знаходився в положенні лежачі на ліжку, та намагався захиститись правою рукою, численних ударів, нанісши при цьому не менше 27 ударів.
Від отриманих, не сумісних з життям, тілесних ушкоджень в області голови, в короткий проміжок часу після їх отримання, ОСОБА_10 помер на місці злочину, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку.
Після чого, ОСОБА_7 впевнившись, що вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочинного наміру до кінця, залишив місце вчинення злочину.
Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта № 1072 від 02 червня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми": на верхній губі рана № 1, в лобній області, праворуч, в області перенісся рана № 2, у правій лобній області з переходом на праву тім`яну область рани № 3, 4, у лобно-тім`яній області рани № 5, 6, у тім`яній області рана № 7, в лобній області ліворуч рани № 8, 9, в лівій лобно-тім`яній області рана № 10, у лівій лобно-скроневій області рани № 13, 14, в лобно-тім`яній ділянці, ліворуч, рана № 15, в лівій тім`яно-скроневій області рана № 16; крововиливи у м`яких покровах голови у проекції зазначених ран, крововиливи у м`яких тканинах обличчя, переломи кісток склепіння та основи черепу, субарахноїдальні, субдуральний та епідуральний крововиливи, ділянка забою головного мозку у лівій потиличній частці, крововиливи у шлуночки головною мозку, які відповідно до висновку експерта № 1072 від 10 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, як небезпечні для життя у момент спричинення та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 ;
11 саден на тлі синця на тильній поверхні правої кисті, які відповідно до висновку експерта № 1072 від 10 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, як ті, що мають незначні скороминущі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та змінити в частині призначеного покарання, а саме: призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим та таким, що не відповідає особі засудженого, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, захисник зазначає, що поза увагою суду те, що в діях ОСОБА_7 відсутні обтяжуючі покарання обставини, потерпілий вчиняв відносно обвинуваченого протиправні дії, які полягали у застосуванні відносно нього психологічного та фізичного насильства, систематичному приниженні його честі та гідності, незаконному позбавленні свободи та засобів зв`язку і коштів, що було підтверджено всіма допитаними у справі свідками, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не оспорював, визнав, що батько загинув від його дій та про вчинений злочин ОСОБА_7 повідомив самостійно поліцію та вказав де буде очікувати її прибуття, що є з`явленням зі зізнанням, щирим каяттям та сприянням розкриттю злочину і дану обставину суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання.
Судом першої інстанції не були враховані всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, оскільки допитані в справі свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 повідомили, що ОСОБА_7 примусово поза своєю волею був доставлений до с. Христофорівка загиблим, який доводиться йому батьком, де з боку потерпілого зазнавав фізичного та психологічного насильства, та в період карантину, в ході якого було зупинено транспортне сполучення, утримувався потерпілим силоміць, потерпілий його пригнічував та не дозволяв без його згоди полишати домоволодіння, був позбавлений потерпілим власних телефону та коштів, через що перебував в залежності від потерпілого. При цьому свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що загиблий ОСОБА_10 був домашнім насильником, деспотом у родині, з дитинства цькував та принижував обвинуваченого, тобто тривалі роки систематично застосовував відносно нього та його матері фізичне та психологічне насильство, знущання.
Крім того, в діях ОСОБА_7 наявні такі пом`якшуючі покарання обставини як вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність, оскільки ОСОБА_7 був позбавлений власних засобів зв`язку та коштів, тобто засобів для існування, у ситуації карантину та зупинки транспортного сполучення опинився у сільській місцевості, яку не міг покинути та поїхати до місця проживання у м. Київ через таке. Суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту щодо того, що він силою утримувався, оскільки утримання ОСОБА_7 у с. Христофорівка потерпілим забезпечувалося реальною загрозою його побиття та фактичним побиттям, психічним насильством, жорстким контролем з боку потерпілого та позбавленням засобів зв`язку та існування, значною відстанню до місця проживання, тобто фізичним, психологічним примусом та матеріальною залежністю, що пригнічувало волю обвинуваченого. При цьому, ОСОБА_7 опинився в селі, де не має жодного правоохоронного органу і до найближчого територіального відділу поліції щонайменше 50 км, а за відсутності засобів зв`язку повідомити про своє утримання і попрохати допомогу він не міг, та в разі спроби втекти, раніше ніж би він встиг дійсно пішки втекти, він був би винайдений загиблим та мав підстави побоюватися реального побиття.
Також судом першої інстанції не було враховано те, що на утриманні обвинуваченого є дитина інвалід, яка є інвалідом з дитинства та з приводу інвалідності якої, як пояснили допитані свідки, також глузував загиблий, намагаючись завдати морального болю обвинуваченому, що підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, не врахував суд і думку потерпілого ОСОБА_16 , яка просила суд не призначати суворого покарання обвинуваченому.
Окрім того, судом не було надано в повній мірі належної оцінки тій обставині, що на час постановлення оскаржуваного вироку та на час вчинення інкримінованого діяння, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 63 від 08.06.2021 року, у ОСОБА_7 малися та маються органічні ураження головного мозку поєднаного (травматично-інтоксикаційного-судинного) ґенезу з емоційно-вольовою нестійкістю ( згідно з МКХ-10, F07.8), що відповідно впливало на реакцію обвинуваченого на знущання над ним з боку потерпілого ОСОБА_10 , та підтверджує наявність пом`якшуючих обставин, передбачених п. 5 та п. 6 ч. 1 ст. 66 КК України.
,
Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 1 ст. 115 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з положеннями частини 3 цієї норми, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно з приписами ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнав з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, одружений, з вищою освітою, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , 2007 р.н., яка є особою з інвалідністю з дитинства, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває, має задовільний стан здоров`я, обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 69 КК України у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, враховуючи велику суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, а саме умисного вбивства, обставини його скоєння, знаряддя вчинення злочину, кількість нанесених ударів потерпілому, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, залишення потерпілого на місці кримінального правопорушення без надання допомоги, та дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, а саме те, що фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не оспорював, визнав, що батько загинув від його дій та про вчинений злочин ОСОБА_7 повідомив самостійно поліцію та вказав де буде очікувати її прибуття, що є з`явленням зі зізнанням, щирим каяттям та сприянням розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, а тому повторному врахуванню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що на утриманні обвинуваченого є дитина інвалід, яка є інвалідом з дитинства, та те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, думку потерпілого ОСОБА_16 , яка просила суд не призначати суворого покарання обвинуваченому, не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказував на можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.
Посилання захисника на те, що судом не було надано в повній мірі належної оцінки тій обставині, що на час постановлення оскаржуваного вироку та на час вчинення інкримінованого діяння, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 63 від 08.06.2021 року у ОСОБА_7 малися та маються органічні ураження головного мозку поєднаного (травматично-інтоксикаційного-судинного) ґенезу з емоційно-вольовою нестійкістю ( згідно з МКХ-10, Р07.8), що відповідно впливало на реакцію обвинуваченого на знущання над ним з боку потерпілого ОСОБА_10 , та підтверджує наявність пом`якшуючих обставин, передбачених п. 5 та п. 6 ч. 1 ст. 66 КК України, не заслуговують на увагу, та спростовуються вищезазначеним висновком судово-психіатричного експерта № 63 від 08.06.2021 року, згідно з яким за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_7 обвинувачується, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та у період інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 не знаходився у стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його поведінку.
Колегія суддів не приймає також до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_7 примусово поза своєю волею був доставлений до с. Христофорівка батьком, та в період карантину, в ході якого було зупинено транспортне сполучення, утримувався потерпілим силоміць, потерпілий його пригнічував та не дозволяв без його згоди полишати домоволодіння, був позбавлений потерпілим власних телефону та коштів, через що перебував в залежності від потерпілого, оскільки вони є необґрунтованими, та спростовуються показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який зазначав, що міг вільно перебувати на території домоволодіння за вказаною адресою, а також неодноразово виходив за межі вказаного домоволодіння, за покупками в магазин, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 , що свідчить про об`єктивну можливість покинути місце свого перебування та уникнути конфліктів, що відбувалися між потерпілим та обвинуваченим.
Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання також врахована підтверджена показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , поведінка самого потерпілого ОСОБА_10 , а саме психологічний тиск та нанесення ним тілесних ушкоджень обвинуваченому, однак з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення стороною захисту не наведено, а тому підстави для застосування положень ст. 69 КК України відсутні.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання ОСОБА_7 і не містять достатніх даних про призначення йому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4