ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/122/22 Справа № 710/341/21 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000083 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Шпола Черкаської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , маюча на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2014 року народження, несудима,

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 828 грн. 20 коп., 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 400 грн. витрат на правничу допомогу,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 08.02.2021 близько 16 год., перебуваючи на вулиці навпроти будинку по АДРЕСА_1 (на території Шполянської ОТГ) на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше трьох ударів по обличчю та по голові, а саме - долонями та кулаками правої та лівої руки нанесла удари по носі, у верхню губу, у ліве вухо, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу мозку із раною верхньої губи та садном перенісся, які відповідно до висновку експерта від 18.02.2021 № 05-6-01/063, відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права та закрити кримінальне провадження щодо неї у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Стверджує, що судом невірно встановлено фактичні обставини провадження, оскільки тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вона не наносила і не мала наміру це робити, а також не бачила на ньому таких ушкоджень чи крові.

Щодо фактичних обставин справи, зазначила, що її донька прийшла додому в сльозах і повідомила, що її ображають хлопці. ОСОБА_11 показав їй в якому напрямку пішли хлопці, які ображали її дитину. Пішовши у напрямку, який вказав ОСОБА_11 , вона наздогнала одного з хлопців та хотіла взяти його за руку щоб відвести до батьків з метою отримання відповіді на запитання, хто образив її доньку, на що хлопець почав їй грубити, хотів відштовхнути і вона відштовхнула його у відповідь. Однак хлопець не втримався на ногах і впав на обледенілу купу снігу, що утворилася після розчищення дороги. Цього ж дня близько 20 год. їй зателефонували з поліції з вимогою з`явитися до лікарні, куди потрапив ОСОБА_9 після розмови з нею.

Звертає уваги на те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не підтвердили показання ОСОБА_9 про те, що вона наносила останньому тілесні ушкодження, на що не звернув увагу суд першої інстанції, належним чином не оцінив висновок судово-медичної експертизи, проведеної під час судового розгляду, а також її показання, що вона відштовхнула потерпілого, який впав, у зв`язку з чим прийшов до неправильного висновку про наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 26.11.2021 скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права, просить визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказує на те, що судом неправильно оцінені показання обвинуваченої по те, що вона не наносила потерпілому тілесні ушкодження, а відштовхнула його після того, як він відштовхнув її, однак ОСОБА_9 не втримався на ногах і впав на обледенілу поверхню. Будь-яких тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила і крові на обличчі теж. В лікарню ОСОБА_7 приїжджала не тому, що їй було відомо, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, а тому, що її привезли працівники поліції.

Звертає увагу на те, що під час досудового розслідування не проводився слідчий експеримент з ОСОБА_7 та, відповідно, не перевірялись її показання з приводу фактичних обставин події.

Стверджує, що показання потерпілого не були підтверджені свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які бачили, як ОСОБА_7 лише штовхала в плече ОСОБА_9 .

Судом безпідставно покладено в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_15 , яка не була очевидцем подій і зробила власні висновки лише з тої інформації, яку їй розповіли діти.

Також вказує на те, що під час судового слідства з обвинуваченою було проведено слідчий експеримент і за його результатами - судово-медичну експертизу, за змістом якої ОСОБА_9 міг отримати виявлені у нього тілесні ушкодження за механізмом на який в своїх показаннях вказувала ОСОБА_7 , тобто при падінні.

Зазначає про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки за диспозицією дії, що охоплюють склад даного кримінального правопорушення мають бути вчинені з умислом на заподіяння легкого тілесного ушкодження, чого не встановлено здобутими в кримінальному провадженні доказами, а кримінальна відповідальність за необережне спричинення легких тілесних ушкоджень, законом України про кримінальну відповідальність не передбачена.

На апеляційні скарги сторони захисту прокурор та законний представник потерпілого ОСОБА_10 подали заперечення, які зводяться до законності, обґрунтованості судового рішення і безпідставності апеляційних вимог.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_10 , яка в запереченнях на апеляційні скарги зазначила про небажання приймати участь під час судового засідання, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг у повному обсязі з наведених підстав, прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 , заперечивши свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, показала, що біля 16 год. 08.02.2021 додому забігла заплакана донька ОСОБА_16 , яка повідомила, що хлопці з якими навчається її сестра ОСОБА_17 її вдарили. Вона вийшла з будинку та побачила доньку з подругою, які заходили до двору і запитала, чи це ті хлопці, що їх ображали. В цей час на перехресті вулиць Лозуватської та Лебединської стояла група хлопців, чоловік 8-10, які голосно сміялися. На її запитання, хто саме образив її доньку, хлопці нічого не відповіли і розійшлися в різні сторони. На перехресті вона також побачила ОСОБА_14 , який повідомив, що не він ображав, а потім втік в сторону вулиці Мар`янівської. Вона почала наздоганяти іншого хлопця, яким був потерпілий ОСОБА_9 і кричати, на що він їй щось відповідав в грубій формі. Прискоривши крок вона хотіла взяти за руку ОСОБА_9 і піти до його батьків, в цей час потерпілий хотів відштовхнути її, однак вона відштовхнула його перша, він послизнувся і впав. У подальшому вона пішла в іншу сторону, а ОСОБА_9 почав кричати, що у нього кров і він викличе поліцію, однак будь-яких ушкоджень на останньому вона не побачила. Вже коли вона прийшла додому донька ОСОБА_17 розповіла, що ображали та пхали меншу сестру ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а ОСОБА_20 її не зачіпав. О 20 год. їй зателефонували з поліції, після чого з меншою дочкою вони поїхали до поліклініки. В палаті, де перебував потерпілий з мамою, а також був присутній ОСОБА_21 , вона повідомила, що вже все зрозуміла і, щоб не хвилювалась мати ОСОБА_22 вибачилася. Вказала на те, що винною себе не почувається, оскільки ОСОБА_9 відповідав їй в грубій формі і був з тими хлопцями, які ображали її доньку та зазначила, що будь-яких тілесних ушкоджень йому не наносила, а лише штовхнула.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, її винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , даними суду першої інстанції про те, що того дня він з однокласником близько 15 год. 30 хв. вийшов зі школи, почувався добре, конфліктів в школі не виникало, жодних пошкоджень на ньому не було. Побачив хлопців з 7 класу з якими вирішив іти разом. Хлопці пішли до АВ "Металгруп", деякі хлопці пішли далі, а він з однокласником пішов в сторону, де проживає ОСОБА_17 та її сестра ОСОБА_23 . Хлопці грали сніжками, на дівчат їх не кидали. ОСОБА_24 та ОСОБА_25 разом з іншими пішли далі, а він із ОСОБА_26 стали розмовляти. Дівчата зайшли до себе додому, а він з друзями пішов до інших хлопців. Потім вийшла обвинувачена, яку він побачив вперше, почала кричати і погрожувати. ОСОБА_24 , ОСОБА_11 і ще двоє хлопців звернули направо, а він з ОСОБА_27 пішли далі до свого двору. Він почув, що іде обвинувачена, але не зупиняючись йшов далі, оскільки своєї вини не відчував. ОСОБА_28 в цей час побіг далі. Потім обвинувачена підійшла до нього та запитала, чи він ображав її дітей, однак він на її запитання не відреагував. У подальшому обвинувачена штовхнула його рукою по носі, двома руками по плечах, била по вусі, правою рукою під око. Вона від 30 секунд до 1 хвилини його штовхала і била, а саме: 3 рази штовхнула, 3 рази вдарила у вухо, один раз під око. Все це бачив ОСОБА_29 . Прийшовши додому він про все розповів мамі, а невдовзі вони поїхали в лікарню, де йому поставили діагноз та виписали ліки. Після подій, що мали місце він себе погано почував, його нудило.

Показаннями законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , наданими суду першої інстанції про те, що 08.02.2021 її син ОСОБА_22 повернувся додому зі школи ледь стримуючи сльози, його губи були в крові та повідомив, що якась «тітка» налетіла на нього та побила.

Показаннями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_30 про те, що 08.02.2021 він перебував у складі слідчо-оперативної групи. Надійшло повідомлення, що в лікарню потрапив малолітній потерпілий ОСОБА_31 з тілесними ушкодженнями. По приїзду в лікарню, в палаті були ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Чув, як ОСОБА_7 просила пробачення у ОСОБА_9 та його мами ОСОБА_10 за те, що нанесла йому тілесні ушкодження. Вона пояснювала, що це відбулося у зв`язку з тим, що її донька прийшла додому і плакала, а у неї за коміром був сніг, тому вона подумала, що ОСОБА_9 кинув в неї сніжкою та зізналася, що помилилася щодо цього та помилково нанесла потерпілому ушкодження.

Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_32 , даними суду першої інстанції про те, що 08.02.2021 близько 16 год. він разом з ОСОБА_33 виходили зі школи та побачили учнів 7-А класу, які грали в сніжки і вирішили до них приєднатися. Серед учнів були ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_34 . Він не бачив щоб хтось з хлопців потрапив сніжкою в дівчинку. Вони разом пішли додому через територію автошколи, попереду через метрів 2-5 йшли дівчата. Також хлопці грали в сніжки біля АВ «Металгруп». Вийшла обвинувачена, яку він раніше не бачив, почала кричати, погрожувати, виловлювалася: « ОСОБА_35 за свою дитину уб`ю». Після чого хлопці побігли до домоволодіння ОСОБА_36 , а він та ОСОБА_31 вирішили йти по домам в напрямку базару по вул. Мар`янівській. Коли він перейшов дорогу та пішов в напрямку свого дому, до нього зателефонував ОСОБА_31 , який попросив підійти до нього. Коли зустрівся з потерпілим, побачив у нього кров, розбиту губу, а біля нього обвинувачену. Він бачив, як обвинувачена штовхнула ОСОБА_37 в плечі. Бійки чи сварки між ними він не бачив. Під час руху зі школи до місця події потерпілий ніде не падав, почував себе добре, перебував в гарному настрої і жодних подряпин не мав.

Показаннями допитаного судом першої інстанції неповнолітнього свідка ОСОБА_38 про те, що в той день після уроків він з хлопцями, серед яких був і ОСОБА_31 , йшли зі школи додому через місток та АВ «Металгруп», почали кидатися між собою сніжками. До них приєдналися ОСОБА_17 його однокласниця та ОСОБА_39 і хтось з хлопців випадково попав сніжкою по них. Потім він з ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_13 пішли в іншу сторону, а ОСОБА_11 та ОСОБА_20 - в сторону базару по вул. Мар`янівській. У подальшому вийшла мама дівчат та почала кликати хлопців. Під час руху зі школи до місця події ОСОБА_20 ніде не падав та ніяких пошкоджень на обличчі у нього не було.

Показаннями допитаного судом першої інстанції неповнолітнього свідка ОСОБА_42 про те, що він з ОСОБА_43 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_44 та її сестрою йшли зі школи та гралися сніжками. Випадково потрапили сніжкою по сестрі ОСОБА_45 , після чого вийшла їх мама - обвинувачена, та почала кричати, щоб хлопці підійшли до неї. Від АВ «Металгруп» хлопці перейшли дорогу і пішли в сторону недільного базару, а після магазину він з ОСОБА_38 зайшли за поворот і пішли в протилежну сторону. На ОСОБА_46 ніяких пошкоджень обличчя не було, в його присутності його ніхто не ображав.

Показаннями допитаного судом першої інстанції неповнолітнього свідка ОСОБА_14 про те, що взимку, точної дати не пам`ятає, близько 16 год. він з друзями йшли зі школи та гралися сніжками. Він випадково попав сніжкою по Софії, але вибачився. Хлопці потрапляли сніжками як один по одному так і по дівчатах. Через деякий час почув, як жінка запитувала у ОСОБА_47 про те, хто образив її доньку. Він бачив, як жінка, переплутавши ОСОБА_48 з ОСОБА_27 , штовхнула ОСОБА_22 рукою в плече. Подальший розв`язок подій він не бачив, оскільки злякався і побіг.

Показаннями допитаної місцевим судом в якості свідка ОСОБА_15 - класного керівника ОСОБА_9 про те, що про обставини події їй відомо зі слів дітей. Зазначила, що уроки закінчилися після четвертої години, а потерпілий з ОСОБА_32 ще чергували в класі. Потім, хвилин через 30, їй зателефонувала мама ОСОБА_9 та повідомила про обставини, що сталися, а потім про те, що відбулося їй розказали діти. Повідомила, що конфліктів в класі не було, як і не було тілесних ушкоджень на ОСОБА_46 до подій, що мали місце.

Крім того винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 08.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_10 заявила про те, що 08.02.2021 близько 15 год. 30 хв. в м. Шпола по вул. Мар`янівська ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_7 ;

- рапорту ст. інспектора-чергового СРПП №4 Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_49 від 08.02.2021, про те, що 08.02.2021 о 17 год. 41 хв. по телефону надійшло повідомлення, яке зареєстровано ЄО за № 460 від 08.02.2021, про те, що за адресою: АДРЕСА_2 за медичною допомогою звернувся ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями у вигляді забою тканин голови;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2021 з фототаблицями, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 показав як 08.02.2021 близько 15 год. 40 хв. він перебував по АДРЕСА_3 , коли до нього підійшла ОСОБА_7 та руками штовхнула у грудну клітку, після чого долонею правої руки нанесла один удар по носі. Потім ОСОБА_7 знову штовхнула його руками у грудну клітку та кулаками правої руки нанесла два удари в область обличчя, а саме в область верхньої губи. Після чого ОСОБА_7 нанесла йому правою долонею удар у ліве вухо і кулаком лівої руки один удар під праве око;

- висновку експерта № 05-6-01/063 від 18.02.2021 про те, що у потерпілого ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із раною верхньої губи та садном перенісся, які виникли від дії твердого тупого предмета, могли бути спричинені за механізмом, який вказано у постанові, не виключено, що за давністю спричинення можуть відповідати часу події, який зазначено у постанові і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

Відповідно до пояснень наданих суду першої інстанції експертом Смілянського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_50 , питання: «Чи могли дані тілесні ушкодження бути отримані в результаті падіння потерпілого з висоти власного росту на тверду поверхню за умов викладених в постанові?» під час проведення експертизи № 05-6-01/063 від 18.02.2021 ним не досліджувалося, оскільки не було надано умов падіння. Ушкодження виникло від дії тупого предмета та могло бути наслідком як падіння, так і удару, конкретизувати травму неможливо.

З метою перевірки показань обвинуваченої ОСОБА_7 щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння, судом надано доручення щодо проведення слідчого експерименту, призначено відповідну експертизу за його результатами та допитано експерта.

Під час слідчого експерименту проведеного за адресою: АДРЕСА_4 у приміщенні актового залу ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, зміст якого зафіксовано протоколом слідчого експерименту від 03.06.2021 з долученим в якості додатку відеозаписом, обвинувачена ОСОБА_7 в присутності понятих, потерпілого, законного представника, педагога та захисника розказала про події, що мали місце 08.02.2021 по вул. Мар`янівська в м. Шпола та показала, як підійшла до ОСОБА_9 та хотіла його взяти за руку, а він почав відштовхувати її в обличчя, після чого ОСОБА_7 долонею правої руки штовхнула ОСОБА_9 у ліву частину голови, а він не встояв на ногах та упав обличчям у обледенілу купу снігу, яка утворилася після розчищення дороги.

Відповідно до висновку експерта № 02-01/664 від 30.07.2021, складеного за результатами слідчого експерименту за участі обвинуваченої ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , що відмічені у висновку експерта №05-6-01/063 від 18.02.2021, могли виникнути за обставин, на які вказала ОСОБА_7 в протоколі проведення слідчого експерименту від 03.06.2021.

За змістом пояснень наданих суду першої інстанції експертом ОСОБА_51 вбачається, що на експертизу виносилося лише питання, яке стосувалося протоколу слідчого експерименту від 03.06.2021, тому вивчався лише він. За результатами проведеного дослідження не виключається, що особа могла від удару впасти обличчям вниз і вдаритись саме так, як вказано обвинуваченою під час проведення слідчого експерименту. При цьому експерт не виключає інший механізм отримання ушкоджень потерпілим.

Наведені вище докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника про відсутність умислу на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень і підстав для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 125 КК України. Зокрема, такі твердження сторони захисту об`єктивно не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та не узгоджуються із встановленими фактичними обставинами провадження.

Так, сторона захисту як під час судового так і під час апеляційного розгляду наголошувала на тому, що ОСОБА_7 не заподіювала ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а поштовх обвинуваченою потерпілого не призвів до спричинення тілесних ушкоджень, а був лише причиною падіння потерпілого з подальшим ударом об обледенілу купу снігу, що утворилася після розчищення дороги. При цьому обвинувачена, штовхаючи потерпілого, не передбачала його падіння і настання наслідків у виді тілесних ушкоджень, тому до заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 призвели необережні дії, що виключають склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

За нормативним визначенням умисне легке тілесне ушкодження характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння ушкоджень і причинним зв`язком між діянням та наслідками. З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 КК України характеризується умисною формою вини (прямим/непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Згідно висновку експерта № 05-6-01/063 від 18.02.2021 у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із раною верхньої губи та садном перенісся, які виникли від дії твердого тупого предмета і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Такі тілесні ушкодження могли бути спричинені за механізмом, наведеним у постанові про призначення експертизи за змістом якої вбачається, що ОСОБА_7 штовхнула потерпілого руками в грудну клітку, після чого кулаком правої руки нанесла два удари в область верхньої губи по центру, а потім долонею правої руки три удари по лівому вуху та один удар кулаком лівої руки під праве око. Не виключено, що за давністю спричинення виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження можуть відповідати часу події, що мала місце 08.02.2021 близько 16 год.

З показань допитаних судом свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_38 , ОСОБА_42 , ОСОБА_15 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 до подій, що мали місце будь-яких тілесних ушкоджень не було, він не падав і почував себе добре, конфліктів не виникало. Наведене вказує на те, що викладені у висновку експерта № 05-6-01/063 від 18.02.2021 тілесні ушкодження у ОСОБА_9 виникли саме під час спілкування з обвинуваченою ОСОБА_7 . За змістом показань потерпілого ОСОБА_9 та даних протоколу слідчого експерименту від 12.02.2021, проведеного за його участі, слідує, що спочатку ОСОБА_7 його штовхала, а потім почала наносити удари. Такі показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_32 , які бачили, як обвинувачена штовхала потерпілого, а потім очевидцями подій не були, оскільки злякавшись втекли.

Крім того ОСОБА_30 під час допиту судом першої інстанції вказував на те, що був свідком тієї обставини, як обвинувачена ОСОБА_7 в лікарні просила вибачення у потерпілого та його мами за те, що вона нанесла останньому тілесні ушкодження, тобто визнала свою провину. Такі показання не заперечує і сама обвинувачена ОСОБА_7 , однак пояснює їх тим, що це вона зробила заради спокою мами потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що поведінка ОСОБА_7 після подій, що мали місце, зокрема приїзд до лікарні та вибачення перед потерпілою стороною, опосередковано вказує на усвідомлення нею власної протиправної поведінки, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень. Судом першої інстанції обґрунтовано враховано і поведінку обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, яку вона не заперечує і сама вказувала на те, що хотіла розібратися з хлопцями, бігла за ними, наздогнала одного з них, тобто вчиняла активні дії по відношенню до потерпілого.

Наведене спростовує доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка хоч і не заперечує тієї обставини, що штовхала потерпілого, однак вказує на те, що вона йому тілесних ушкоджень не заподіювала. Колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 діючи з невизначеним умислом штовхнула потерпілого ОСОБА_9 , а потім нанесла не менше трьох ударів долонями та кулаками правої та лівої руки по обличчю, голові, носі, у верхню губу та ліве вухо, спричинивши цим легкі тілесні ушкодження. При цьому, не зважаючи на невизначеність умислу ОСОБА_7 її дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і вона має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Що стосується посилань сторони захисту на висновок експерта № 02-01/664 від 30.07.2021 за результатами слідчого експерименту від 03.06.2021, проведеного за участю ОСОБА_7 , колегія суддів визнає обґрунтованими висновки викладені у вироку про те, що механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому на який вказала ОСОБА_7 під час слідчого експерименту 03.06.2021 не суперечить характеру локалізації утворення тілесних ушкоджень, зафіксованих висновком експерта № 05-6-01/063 від 18.02.2021, проведеної з урахуванням даних, які повідомив потерпілий ОСОБА_9 .

В будь-якому випадку, будучи допитаними судом першої інстанції, експерти які проводили експертизи № 05-6-01/063 від 18.02.2021 та № 02-01/664 від 30.07.2021 підтвердили, що ушкодження, завдані потерпілому утворилися внаслідок дій обвинуваченої. Могли бути спричинені безпосередньо від ударів завданих рукою, або ж від падіння на обледенілу купу снігу, передумовою якого були поштовхи обвинуваченої, від яких він не встояв на ногах. Експерти дійшли спільного висновку про те, що в будь-якому випадку між ушкодженнями, завданими ОСОБА_9 та діями ОСОБА_7 існує причинно-наслідковий зв`язок.

Доводи сторони захисту викладені в апеляційній скарзі про те, що жоден свідок не бачив, щоб обвинувачена била потерпілого, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_32 лише вказували на те, що вона його штовхала, що підтверджує версію подій, викладену обвинуваченою, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Дійсно, як зазначалося вище, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_32 бачили лише те, як ОСОБА_7 штовхала потерпілого ОСОБА_9 , а потім злякавшись втекли і не були очевидцями подальших подій, однак наведене не спростовує показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що обвинувачена наносила йому тілесні ушкодження, зафіксовані висновком експерта № 05-6-01/063 від 18.02.2021.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що під час досудового розслідування не проводився слідчий експеримент з ОСОБА_7 та, відповідно, не перевірялись її показання з приводу фактичних обставин події, оскільки під час судового розгляду була усунута відповідна неповнота і за клопотанням ОСОБА_8 доручено проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченої ОСОБА_7 , а за його результатами проведено відповідну експертизу.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком, дані про особу винуватої, яка раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, висновки досудової доповіді про середній ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання та визнанні обставиною, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, яке за видом наближене до мінімального, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченої, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів також погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову законного представника потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст. 127-129 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та роз`яснень наведених в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суми визначені судом до відшкодування такими, що належним чином підтверджені, відповідають критеріям розумності і справедливості.

Зокрема, судом обґрунтовано встановлено, що до відшкодування обвинуваченою підлягає належним чином підтверджена та понесена матеріальна шкода в загальній сумі 828,20 грн., яка складається з витрат на придбання ліків (48,20 грн.) та витрат на пальне (780 грн.), які відповідають медичним призначенням та підтверджуються фіскальними чеками.

Також колегія суддів погоджується з оціненим розміром завданої ОСОБА_9 внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, викликаних отриманими тілесними ушкодженнями.

Підстав для зменшення або збільшення визначених до відшкодування на користь потерпілого сум матеріальної та моральної шкоди, які належать стягненню з обвинуваченої, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Також судом першої інстанції обґрунтовано, виконуючи приписи ст.ст. 118, 120 КПК України, з урахуванням положень ст.ст. 133, 137 ЦПК України та постанови Пленуму ВСУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягнуто з обвинуваченої на користь потерпілої сторони витрати за надання правничої допомоги в розмірі, підтвердженому актом прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів № 3/1 від 03.03.2021 та 04.03.2021 за яким адвокат ОСОБА_52 надала законному представнику потерпілого ОСОБА_10 послуги у виді консультації з цивільного законодавства та складання цивільного позову про відшкодування шкоди.

Документально підтверджений розмір витрат на правову допомогу в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , стороною захисту не оспорюється.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в ході апеляційного перегляду не встановлено.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування, в тому числі із закриттям кримінального провадження, чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді