Дата документу 23.09.2021
Справа № 334/156/20
Провадження № 1-кп/334/330/21
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

23 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/330/21 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не перестали існувати. Обвинувачений неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, йому відоме місце проживання потерпілого, через що він може впливати на його моральний та психологічний стан, вчинив злочини під час судового провадження щодо нього. Також, не має легальних джерел доходів, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що потерпілі вже допитані судом, а отже він не може на них впливати. Просив змінити йому у запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечила та підтримала клопотання обвинуваченого. Пояснила, що ризики, зазначені прокурором у клопотання, ним не доведені.

Заслухавши клопотання прокурора та обвинуваченого, думку захисника, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою від 28.07.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжені запобіжні заходи у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 25.09.2021. Підставами продовження запобіжного заходу стала наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України, останній з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачене покарання до 6 років позбавлення волі, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні достатні стримуючі фактори, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Вчинив злочини під час судових проваджень щодо нього, які здійснюються Ленінським районним судом м. Запоріжжя, не має постійних джерел доходів. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, а отже і про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності потерпілих.

Також суд враховує вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинувачених, однак застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вони перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Термін дії ухвали закінчується 21 листопада 2021 року о 14.00 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 24 вересня 2021 року.

Суддя: