Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/2674/21
номер провадження 1-кс/695/717/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача Золотоніського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 06.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

дізнавач Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна. Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000037 від 06.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності з кадастровими номерами :02:000:1129 площею 7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району, за межами с. Васютенці, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:6034 площею 6.0291 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району, за межами с. Вереміївка в порушення вимог статтей 125,126 Земельного кодексу України, а саме шляхом самовільного зайняття земель, використовуються для введення товарного сільськогосподарського виробництва-вирощування зернових культур соняшника та кукурудзи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вищевказані земельні ділянки знаходяться в державній власності та в оренді не перебувають. Також встановлено, що 25.08.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами сіл Мельники, Васютенці, Вереміївка та Лящівка. У результаті перевірки було встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності з кадастровими номерами :02:000:1129 площею 7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району, за межами с. Васютенці, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:6034 площею 6.0291 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району, за межами с. Вереміївка в порушення вимог статтей 125,126 Земельного кодексу України, а саме шляхом самовільного зайняття земель, використовуються для введення товарного сільськогосподарського виробництва-вирощування зернових культур соняшника, кукурудзи.

З метою зберігання слідів злочину на вищевказаних земельних ділянках в кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.
Приймаючи до уваги те, що вищевказані земельні ділянки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, відповідають критеріям, зазначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, накладення арешту є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного вище, дізнавач та прокурор просять накласти арешт на земельні ділянки: :02:000:1129 площею7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га, :02:000:6034 площею 6.0291 га державної власності, розташованих на території Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Васютенці, с. Вереміївка та заборонити їх використання, оброблення та інше, оскільки існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані посіви сільськогосподарських культур являються об`єктом вчинення кримінального проступку, зберегли на собі сліди проступку та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

У судове засідання дізнавач ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Ознайомившись з клопотанням про арешт майна та доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що 06.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України по факту самовільного захвату земельних ділянок комунальної власності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону дізнавач та прокурор не дотрималися.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, дізнавач та прокурор, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначили, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені дізнавачем та прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Диспозиція ч. 1 ст. 197-1 КК України, передбачає настання кримінальної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про завдання значної шкоді в зв`язку з самовільним зайняттям земельної ділянки, а сам факт нецільового використання земельної ділянки на даному етапі не узгоджується із поняттям об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Крім того, із наданих матеріалів до клопотання не вбачається, що певній особі повідомлено про підозру, в матеріалах справи відсутній цивільний позов, реальні збитки.

Також в матеріалах відсутні відомості, які б вказували, що власник майна Іркліївська сільська рада сумнівається в законності використання земельних ділянок. Ніхто не звертався з заявою чи повідомленням з приводу самовільного зайняття даних земельних ділянок, внаслідок чого завдано значної шкоди її власнику.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України дізнавач та прокурор не надали достатніх і належних доказів тих обставин, на які вони послалися у клопотанні про арешт майна.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що копії матеріалів, доданих до клопотання, не завірені у передбачений Законом спосіб, у зв`язку із чим не можуть бути підставою для жодних висновків щодо обставин викладених у клопотанні.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
у задоволенні клопотання дізнавача Золотоніського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 06.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1