Провадження № 11-кп/824/4650/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

14 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: - вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2016 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; - вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року за ч.2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Крім того, даним вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, 25 серпня 2021 року приблизно о 18 год. 40 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поряд з будинком №18 у м. Києві по пр. П.Тичини, зайшла до приміщення легкоатлетичного манежу та побачила роздягальню, після чого у неї виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Зайшовши до вказаного приміщення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, та її дії залишаються таємними, обрала об`єктом злочинного посягання портфель, який знаходився на дерев`яній лавці. Відкривши вказаний портфель, ОСОБА_7 викрала мобільний телефон та грошові кошти в розмірі 250 грн., які в подальшому заховала до своєї сумки, після чого безперешкодно вийшла з приміщення роздягальні, проте в подальшому її зупинив ОСОБА_8 , якому ОСОБА_7 зізналась у крадіжці речей, та попросив чергового викликати поліцію. Своїми діями ОСОБА_7 завдала матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 2250 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначити їй умовне покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена вказує, що вона має на утриманні малолітню дитину, 2011 року народження, та хвору на цукровий діабет матір, яка потребує допомоги. Апелянт зазначає, що вона забезпечена роботою в ТОВ «Сандекс», тому зможе заплатити судові витрати за проведення експертизи. Також обвинувачена вказує, що повинна бути на свободі щоб зробити друге щеплення від Соvid-19. Крім того, апелянт звертає увагу, що свою вину у вчиненому визнала повністю.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичнимобставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченої, суд першої інстанції при призначенні їй покарання, повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше судима, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, втім перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів Синдром залежності, її вік та стан здоров`я, обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття у вчиненому.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання у виді арешту строком на 3 місяці, яке є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про застосування до неї ст. 75 КК України є неспроможними з огляду на те, що звільнення від відбування покарання у виді арешту положеннями ст. 75 КК України не передбачено.

Підстав для застосування до обвинуваченої приписів ст. 69 КК України, навіть з урахуванням доводів ОСОБА_7 про наявність у неї хворої на цукровий діабет матері та необхідності зробити друге щеплення від Соvid-19, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, зазначені в апеляційні скарзі обвинуваченої, як підстави для пом`якшення їй покарання, в повній мірі враховані судом першої інстанції, з урахуванням чого ОСОБА_7 призначене мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст. 185 КК України. Додаткових доводів, які б могли бути підставою для пом`якшення покарання, до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а тому він має бути залишений без змін, а апеляційна скарга обвинуваченої без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя