У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000273

за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2021 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

представник власника майна ОСОБА_6

адвокат ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучений в ході проведення огляду місця події від 16.10.2021 автомобіль марки "Опель Омега 2.0" р/н НОМЕР_1 сірого кольору з ключами від вказаного транспортного засобу, для забезпечення його подальшого зберігання на майданчику ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 10-А; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "Опель Омега 2.0" р/н НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , для забезпечення його зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зобов`язати прокурора повернути вилучене майно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що клопотання про арешт майна прокурором подано з порушенням строку. Слідчим суддею клопотання також розглянуто з порушенням строку.

Вказує, що ні у клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості внесені щодо орієнтування у зв`язку із незаконним володінням транспортного засобу, а також яким чином вказане майно може бути використано як знаряддя вчинення злочину. Не наведено, з яких підстав було порушено кримінальне провадження за ст. 290 КК України.

На думку апелянта, номерний знак транспортного засобу не є ідентифікаційним номером, тому керування зазначеним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КпАП, а не злочину, відповідальність за який встановлена ст. 290 КК України.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Прокурор в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 16.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273, звернувся 18.10.2021 до Ленінського районного суду м. Миколаєва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого 16.10.2021.

Як зазначено у клопотанні, у дізнання є достатньо підстав вважати, що вилучений автомобіль та видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, та має значення речових доказів. Тому, з метою збереження речових доказів, виникли підстави для накладення арешту на вилучені речі.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_6 , та адвокат ОСОБА_8 доводи поданої апеляційної скарги підтримали.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання слідчого, щодо фактичних обставин кримінального провадження, урахувавши положення ст. ст. 98, 170 КПК України, дійшов обгрунтованого висновку, що вилучені предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому існує необхідність їх збереження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підрозділом дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого16.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273 за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України.

У клопотанні про арешт майна зазначено, що 16.10.2021 нарядом "Корвет 510" на 150-ому кілометрі траси М-14 сполученням "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" у Вітовському районі зупинено автомобіль марки "Опель Омега 2.0" р/н НОМЕР_1 , який підпадав під орієнтування у зв`язку із незаконним заволодінням транспортного засобу. В ході перевірки вузлів та агрегатів авто виявлено явні ознаки внесення змін до номера кузова (шасі) транспортного засобу, який знаходиться поряд із сидінням пасажира.

Крім того, співробітниками патрульної поліції в ході перевірки даних вказаного транспортного засобу в базі обліку транспортних засобів встановлено відсутність транспортного засобу з відповідним реєстраційним номером. Наявний на транспортному засобі державний номер НОМЕР_1 рахується за іншим транспортним засобом.

Крім того, водій транспортного засобу - ОСОБА_9 , надала працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , під час перевірки якого встановлено, що документ має ознаки підробки, а саме невідповідність друку та надрукованого тексту документу.

Отже, клопотання достатньо вмотивоване, і є обгрунтовані підстави вважати, що вилучений автомобіль та видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, та має значення речових доказів. Тому з метою збереження речових доказів просять накласти арешт на вилучені речі.

За висновком слідчого судді, вилучені вищезазначені предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та в подальшому по вилученому будуть призначені експертизи, а тому існує необхідність накладення арешту.

Суд вважає, що слідчий суддя достатньо мотивував рішення про накладення арешту на майно, а доводи апелянта про скасування ухвали слідчого судді не є слушними, з огляду на таке.

На думку апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно, необхідність накладення якого обумовлена потребою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості їх приховування, знищення або перетворення, що виправдовує таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 290 КК України. Також наявні підстави вважати, що вилучене майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Обставини кримінального провадження свідчать про те, що це майно може у собі містити відомості, які у подальшому будуть використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, і саме за таких умов може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий за погодженням з прокурором звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на даній стадії досудового розслідування є об`єктивні підстави вважати, що вилучений автомобіль марки "Опель Омега 2.0" р/н НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта, що клопотання про арешт майна прокурором подано з порушенням строку є неспроможними, оскільки автомобіль марки "Опель Омега 2.0" р/н НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію вилучено у суботу 16.10.2021, клопотання прокурором направлено до суду в перший робочий день після вихідних, а саме: 18.10.2021, тому строк подачі клопотання не пропущено.

Окрім того, під час апеляційного розгляду представник апелянта зазначила, що раніше зазначений автомобіль також вилучався працівниками поліції, і в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту було відмовлено. За такого, представник апелянта зазначила, що питання про накладення арешту на даний автомобіль вирішується повторно, а, отже, безпідставно.

З долученої за клопотанням представника апелянта копії ухвали слідчого судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.04.2019 вбачається, що питання про накладення арешту на зазначене майно вирішувалося в рамках іншого кримінального провадження, в якому відомості про злочин внесено до ЄРДР за ч.4 ст. 358 КК України. Тому зазначене рішення ніяким чином не стосується даного кримінального провадження, і не є підставою для відмови у накладенні арешту на спірне майно.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається. Ухвала слідчого судді є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 ч. 3, 422, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2021 року, якою накладено арешт на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10