Справа № 636/4259/21
Провадження № 1-кс/636/866/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року м.Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївської міського суду Харківської області клопотання ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000170 про скасування арешту майна,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту з тимчасово вилученого майна, яке накладено на підставі ухвали слідчого судді Печенізького районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року по справі №633/522/20, провадження №1 кс/633/177/20, з автомобіля ПЕЖО-605, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Печенізького районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року в межах кримінального провадження № 0000170 від 25.10.2020 за ч.1 ст.286 КК України накладено арешт на автомобіль марки ПЕЖО-605, державний номер НОМЕР_1 , належний на праві приватної власності ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , яким він фактично користується. Орган досудового розслідування необґрунтовано тривало обмежує його права власності та користування автомобілем марки ПЕЖО-605, державний номер НОМЕР_1 .

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.

Прокурор у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, проти задоволення клопотання ОСОБА_3 не заперечував.

Дослідивши клопотання та врахувавши позиції сторін, суд приходить до наступного.

Згідно із п.2 ч.1 ст.174 УПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі Антріш проти Франції, Кушоглу проти Болгарії). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства).

Метою накладення арешту на автомобіль було те, що він зберіг на собі сліди ДТП, у зв`язку з чим органу досудового розслідування необхідно провести слідчі дії, експертизи та інші процесуальні дії.

Станом на 22.09.21 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № № 0000170 від 25.10.2020 триває більш 6 місяців.

Згідно із ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до абз. 3 пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВРкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ст. 13 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, відповідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (Карабет та інші проти України», «Сізарєв проти України», «Васильчук проти України», «Салахов та Іслямова проти України» зазначав про те, що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.

Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

При цьому, заява прокурора ОСОБА_5 від 22.09.2021 року від про те, що останній не заперечує проти скасування арешту, накладеного на автомобіль ухвалою слідчого судді Печенізького районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року, свідчить про те, що орган досудового розслідування всі необхідні процесуальні, слідчі дії та експертизи провів.

За викладених обставин, враховуючи наведену заяву прокурора, а також те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000170 від 25.10.2020 за ч.1 ст.286 КК України триває більше 6 місяців, суд приходить до висновку про те, що розумні строки втручання у права ОСОБА_3 на мирне володіння власним майном станом на 22.09.2021 сплили, що є підставою для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді та повернення власнику тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати арешт автомобіля марки з тимчасово вилученого майна, яке накладено на підставі ухвали слідчого судді Печенізького районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року по справі №633/522/20, провадження №1 кс/633/177/20, з автомобіля ПЕЖО-605, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 .

Повернути ОСОБА_3 автомобіль ПЕЖО-605, державний номер НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1