Справа № 314/229/22
Провадження № 1-в/314/193/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ подання Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» стосовно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:
-08.04.2004 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-15.12.2004 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 185 ч.3, 304 ч. 1, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі. Знову засуджений: 17.01.2005 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 309 ч.1, 70 ч.4, 71 ч.1 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Постановою від 07.12.2007 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі. Звільнений: 21.05.2008 року умовно - достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 26 днів;
-03.12.2009 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 190 ч.2, 71 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. Знову засуджений: 25.12.2009 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений: 14.11.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 30 днів;
- 25.06.2012 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 185 ч.2, 263 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1, 71 ч.4 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений: листопад 2016 року по відбуттю строку покарання (зі слів засудженого).
- 13.02.2018 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вироком від 23.04.2019 року Донецького апеляційного суду вирок Димитровського міського суду Донецької області від 13.02.2018 року в частині призначеного покарання скасовано. Засуджений за ст. 185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту.
- 16.05.2019 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. ст. 185 ч.2, 309 ч.2, 70 ч. ч. 1,2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Донецького апеляційного суду від 23.04.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.
- 27.06.2019 року Димитровським міським судом Донецької області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Димитровського міського суду Донецької області від 16.05.2019 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців. 21.08.2019 року Димитровським міським судом Донецької області за
ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Димитровського міського суду Донецької області від 27.06.2019 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців.
за участю прокурора: ОСОБА_4 , представника установи: ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 , про вирішення питання про встановлення адміністративного нагляду, -

Початок строку: 16.05.2019 року Кінець строку: 16.03.2023

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду надійшло подання державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)» про встановлення відносно засудженого ОСОБА_3 адміністративного нагляду.
Подання обґрунтовано тим, що адміністрацією установи було встановлено, що ОСОБА_3 підпадає під дію ст. 3 п. «г» Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі», так як останній засуджений за злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних речовин, за яким відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.
По особовій справі має 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку та 2 заохочення. Характеризується позитивно, про що свідчить характеристика начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи затверджена начальником установи.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 5 ч.1, ст.3 п. «г» Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ст. 159Кримінально-виконавчого кодексу України, адміністрація установи клопоче перед судом, встановити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративний нагляд за місцем проживання терміном на 1 (один) рік із застосуванням адміністративних обмежень передбачених ст. 10 цього Закону, а саме:
1. Заборона виходу з будинку де мешкає з 21.00 год. до 5.00 год. наступного дня.
2. Заборона відвідування місць продажу спиртних напоїв на розлив.
3. Обмеження часу виїзду за межі району (міста) до 2-х діб
4. Реєстрація в ОВС України за місцем 4 (чотири) рази на місяць.
В судовому засіданні прокурор, представник установи виконання покарань подання підтримали.
Особа, відносно якої подано клопотання в судовому засіданні не заперечував про встановлення адміннагляду.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання суд приходить до наступного.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.02.2022 (Справа №314/226/22) засудженого звільнено умовно-достроково в порядку ст.81 КК України, ухвала не набрала законної сили.
Подання обґрунтовано тим, що особа засуджена за вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та в силу ст. 3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» до особи є необхідним встановити адміністративний нагляд.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню кримінальних правопорушень окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них.
За ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб, зокрема засуджених до позбавлення волі за один із злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
Статтею 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» визначено, що до осіб, щодо яких встановлено адміністративний нагляд, за постановою суду можуть бути застосовані частково або у повному обсязі такі обмеження:
а) заборона виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу;
б) заборона перебування у визначених місцях району (міста);
в) заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі району (міста);
г) реєстрація в міліції від одного до чотирьох разів на місяць.
Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень тазастосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Безспірним є те, що обмеження визначені ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» передбачають втручання в конвенційні права гарантовані ст.5 (Право на свободу та особисту недоторканність) та ст.8 (Право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції.(П.39, Справа «Тросін проти України», заява № 39758/05, рішення від 23 лютого 2012 року).
Застосовуючи критерії практики Європейського суду з прав людини щодо підстав виправданості втручання у права, суд має перевірити наступні умови виправданості втручання у права:
-чи здійснюється втручання «згідно із законом» (у права, гарантовані Конвенцією)?;
-чи втручання переслідує «законну мету»?;
-чи втручання є необхідним в демократичному суспільстві?
Так, втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не маєоднієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чицілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії»(Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 10011002, п. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п.60; рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Savinyv. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). (Рішення у справі «Курочкін проти України» (Kurochkin v. Ukraine)від 20 травня 2010 року, заява № 42276/08, п.43).
Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».
Якщо ЄСПЛ дійде висновку, що національне законодавство не відповідало вимогам якості закону, тобто що втручання не було «встановлене законом»,він констатує порушення, не вдаючись до аналізу інших критеріїв, таких як відповідність втручання легітимній меті чи його необхідність.(рішення у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (TolstoyMiloslavsky v. theUnitedKingdom) від 13липня 1995 р., заява № 18139/91, п. 37).
Суд зазначає, що «закон» повинен бути належним чином доступним:громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того,норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належної правової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія (рішення у справі «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства»).
Тлумачення «закон» в практиці ЄСПЛ включає також підзаконні акти.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань №1303/203 від 04.11.2003 затверджено Інструкцію про організацію здійснення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі.
Пунктом 2.1 Інструкції визначено, що установи виконання покарань:
2.1.1. Здійснюють облік засуджених та збирають відомості про поведінку під час відбування покарання в установах кримінально-виконавчої системи осіб, зазначених у пункті "б" і "г".
2.1.2. Готують матеріали, що свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення та свідчать про доцільність установлення адміністративного нагляду.
За п. 2.2.Інструкції, з метою якісної і своєчасної підготовки матеріалів для встановлення адміністративного нагляду за особами, які підлягають звільненню з установ виконання покарань, здійснюються такі функції:
2.2.4. Відділ виховної і соціально-психологічної роботи та відділ по контролю за виконанням судових рішень готує стосовно таких засуджених характеристики, копії вироків, довідки про застосовані заходи заохочення і стягнення та інші матеріали, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення та свідчать про доцільність встановлення адміністративного нагляду.
2.2.11. Разом з поданням до суду надсилаються копія вироку та матеріали, що свідчать про необхідність встановлення адміністративного нагляду за відповідною особою.
Здійснивши аналіз вищезазначених нормативно-правових актів, з точки зору «передбачуваності» за критерієм ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що такі аспекти, як
-визначення мети адміністративного нагляду за ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» як, запобігання вчиненню кримінальних правопорушень,
-визначений порядок організації здійснення адміністративного нагляду установою виконання покарань передбачений Інструкцією (збирання відомостей про поведінку під час відбування покарання; готування та подання матеріалів, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення),
-законодавчо визначена процесуальна процедура саме судового розгляду зазначеної категорії справ,
ставлять перед судом завдання перевірки обставин, що вказують на наявність об`єктивних та обґрунтованих ризиків того, що особа після звільнення може вчинити кримінальне правопорушення.
На переконання суду, ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» не є імперативною та безумовною, з огляду на те, що метою адміністративного нагляду є запобігання вчиненню кримінальних правопорушень, що передбачає наявність певних ризиків продовження вчинення особою кримінальних правопорушень. Порядок визначений Інструкцією передбачає збирання матеріалів, які вказують про небажання засудженого стати на шлях виправлення та доведення цих обставин перед судом, що підтверджує позицію суду відносно необхідності встановлення наявності ризиків продовження вчинення особою кримінальних правопорушень та узгоджується з вимогами ЄСПЛ відносно передбачуваності «закону».
Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації (див. рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (GillanandQuinton v. theUnitedKingdom), заява № 4158/05, п. 77, ECHR 2010 (витяги), з подальшими посиланнями). (П.67.Справа «Котій проти України», заява № 28718/09, рішення від 5 березня 2015 року).
Наявність самого вироку відносно особи щодо притягнення до кримінальної відповідальності за злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних речовин, не може створювати презумпцію наявності обставин того, що особа після відбуття покарання залишається суспільно небезпечною, наявності ризиків продовження протиправної діяльності та відповідно мати імперативні наслідки застосування до особи заходів адміністративного нагляду.
Розгляд питання про застосування адміністративного нагляду законодавець покладає на суд відносно осіб звільнених з місць позбавлення волі(ст.1 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»), що є хронологічно віддаленим від терміну ухвалення вироку, а отже не створює презумпцію наявності безумовних підстав та фактів для застосування адміністративного нагляду виключно на підставі обвинувального вироку.
Зазначена позиція повністю узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо перевірки умови виправданості втручання у конвенційні права, а саме що втручання має бути необхідним в демократичному суспільстві та співмірним з переслідуваною «законною метою».
Зобов`язання не вчиняти злочин може вважатися таким, що «має конкретний і визначений характер», тільки якщо місце і час вчинення злочину і його потенційні жертви вказані досить точно. В контексті зобов`язання утримуватися від здійснення яких-небудь дій, на відміну від зобов`язання виконати конкретну дію, до прийняття рішення, що особа не виконала своє зобов`язання, необхідно, щоб відповідній особі було повідомлено про конкретну дію, від вчинення якої вона повинна утриматися, і щоб ця особа продемонструвала відсутність бажання утримуватися від її здійснення («Остендорф проти Німеччини» (Ostendorf v. Germany) §§ 93-94).
Судом встановлено, що ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.02.2022 засудженого звільнено умовно-достроково в порядку ст.81 КК України, ухвала не набрала законної сили.
За ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Судове рішення про умовно-дострокове звільнення, яке набрало законної сили, тобто встановлення судом обставин того, що особа досягла стану самокерованої правослухняної поведінки (довела своє виправлення), з урахуванням принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права за практикою ЄСПЛ, (resjudicata) (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97проти України» ("Diya 97" v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47), створює для суду при розгляді даного подання презумпцію того, що особа досягла стану самокерованої правослухняної поведінки, що в свою чергу виключає наявність будь-яких ризиків (на час розгляду подання)продовження особою протиправної діяльності.
Встановлення судом наявності ризиків порушило б принцип правової визначеності за судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення та поставило б його під сумнів.
З іншого боку застосування до особи, відносно якої наявне судове рішення про доведення її виправлення, обмежень адміністративного нагляду зводить нанівець дотримання умов виправданості втручання у конвенційні права, а саме що втручання є необхідним в демократичному суспільстві та співмірним з переслідуваною «законною метою».
За зазначених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість подання установи покарання та відмову в його задоволенні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені подання державної установи «Кам`янської виправна колонія (№101)» про встановлення відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного нагляду - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1
07.02.2022