Справа № 686/2121/22
Провадження № 1-кп/686/760/22
27 січня 2022 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 686/2121/21 на підставі обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, обрано запобіжний захід тримання під вартою за частиною 2 статті 286 КК України,
До Хмельницького міськрайонного суду надійшов складений 24.01.2022р. заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ГУНП в Хмельницький області підполковником поліції ОСОБА_10 та затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК України.
Дане провадження підсудне Хмельницькому міськрайонному суду, підстав для закриття провадження не має.
Заслухавши думку учасників судового засідання, зокрема прокурора, із яким погодилась потерпілі про можливість призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, думку обвинуваченого та його захисників, які клопотали перед судом про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та зміну запобіжного заходу, ознайомившись з матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вищевказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а тому згідно п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст 314 КПК Укрїни суд має право ухвалити рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. На переконання суду перед відповідністю вимогам цього кодексу розуміється не лише формальне дотримання положень ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акту, але і дотримання інших положень КПК України, якими забезпечується виконаня завдань кримінального провадження передбачених ст. 2 КПК Україн і дотримання загальних засад кримінального провадження визначених ст. 7 КПК України.
Зокрема, пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні доказуванню підлягають :
1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, окрім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, таких вимог Кримінального процесуального Кодексу України в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286 КК України на переконання суду, органом досудового слідства в повній мірі не виконано.
Так, ознайомившись з обвинувальним актом, не даючи оцінку щодо реальності та дійсності події злочину та можливої причетності обвинуваченого до скоєного, що може бути перевірено та встановлено судом, відповідно до положень глав 27, 28 КПК України, лише під час судового розгляду на підставі дослідження та аналізу доказів, суд стверджує, що виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення є неконкретним та не зрозумілим.
За змістом обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що останній 19 жовтня 2019 року, біля 13 години 25 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes Benz Е220» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по сухій прямій асфальтованій проїзній частині Старокостянтинівське шосе в м. Хмельницькому, в напрямку від вулиці Шевченка до вулиці Водопровідної, порушив та не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правил), яке виразилось у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху
Здійснюючи рух на вказаній ділянці дороги, під час проїзду на зелений (дозволений) сигнал руху регульованого світлофорним об`єктом перехрестя з вулицею Водопровідною, Токур Абдулазіз в порушення вимог п.10.1 Правил перед виконанням маневру і зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, створюючи загрозу безпеці дорожнього руху, розпочав маневр лівого повороту на початку перехрестя із наміром подальшого виїзду на зустрічний напрямок руху вулиці Водопровідної, при цьому, в порушення вимог п.16.6 Правил, не надав дорогу водію мотоцикла марки "BMW RRS1000" державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 , який рухався по Старокостянтинівському шосе у зустрічному для автомобіля напрямку і під час проїзду перехрестя мав перевагу в русі, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.
В результаті зіткнення транспортних засобів, мотоцикл "BMW RRS1000" державний номерний знак НОМЕР_2 відкинуло на правий (по ходу руху мотоцикла) тротуар та на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла на тротуарі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причиновому зв`язку із настанням сметрі.
Одночасно при формулюванні обвинувачення ОСОБА_13 вказано в чому проявилось порушення ПДР, а саме п.10.1. та 16.6., проте відсутні будь-які дані в чому проявилось порушення даним водієм пунктів 1.3., 1.5, 2.3.б), 2.3.д), а лише процитовані дані правила дорожнього руху.
Крім того інший учасник ДТП водій мотоцикла марки "BMW RRS1000" державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 також є причетний до ДТП, що випливає із обвинувального акту та вироку Хмельницького міськрайонного суду від 09.03.2021 року, який законної сили не набрав, але дії даного учасника ДТП, щодо його участі в ДТП та дотримання ним ПДР в наданому суду обвинувальному акті не вказано та не зазначено, що має суттєве значення.
Отже, в обвинувальному акті не вказані, які саме вимоги пунктів 1.3., 1.5, 2.3.б), 2.3.д) порушив ОСОБА_14 , не зазначено дії іншого учасника ДТП - ОСОБА_11 та дотримання ним ПДР України та наслідків цих дій, тому суд вважає, що дане обвинувачення є не конкретним не повним і таким. що не відповідає фактичним обставинам, як того вимагає п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Зазначена неповнота та неконкретність обвинувачення обмежує уяву про можливий характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення кримінального правопорушення, спрямованість умислу. Разом з тим, такі обставини мають важливе значення для встановлення дійсних обставин та створення конкретного складу злочину.
Відповідно до п.13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 Кримінального Кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і він повинен відповідати вимогам передбаченим у статі 291 КПК України.
Частиною 3 ст.42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють або обвинувачують. Положенням п. (а) ч. З ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., також зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Наявність вказаної вище неповноти в обвинувальному акті, не конкретність обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів обвинуваченого - право на захист, оскільки позбавляє останнього знати у яких конкретних діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами.
Суд вважає, що вимоги Кримінального процесуального кодексу України в обвинувальному акті відносно ОСОБА_13 органами досудового слідства та прокурором виконано не повністю, оскільки фактичні обставини правопорушення та формулювання обвинувачення є не конкретними, не повним, чим порушено конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, а також позбавляє суд можливості належним чином встановити істину в кримінальному провадженні, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Прокурором також під час підготовчого провадження заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 , оскільки на сьогодні існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підстав для зміни обвинуваченим міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід прокурор не вбачає. Сторона захисту просить змінити даний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
При вирішені заявленого клопотання суд враховує, що ризики, які були вказані прокурором в суді при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились. Останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яким передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може ухилитись від суду, впливати на свідків та потерпілих, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами.
Доводи обвинуваченого та захисників суд бере до уваги із врахуванням наявності ризиків передбачених статтею 177 КПК України, відомостей, передбачених статтею 184 КПК України та неможливості запобігти ризикам передбаченим статтею 177 КПК України при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, а також обставини, що наявні ризики не зменшились.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному запобіжному заході у виді тримання під вартою, тому суд не вбачає підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного захожу.
Керуючись п.3 ч.3 ст.314, 315 КПК України колегія суддів, -
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, повернути прокурору у зв`язку із його невідповідності вимогам КПК України.
Дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити по 29 березня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку доХмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя