Справа № 129/441/21
Провадження по справі № 1-кп/129/391/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" вересня 2021 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду в м. Гайсині кримінальне провадження № 0001289 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , неодруженого, раніше несудимого, на утриманні неповнолітня дитина 2008 р.н., у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

установив:

28.08.2020 р. ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 ; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2019 р. № 251 зарахований до особового складу військової частини на посаду командира 2 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ; 22.10.2020 р. за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 р. № 251 сержант ОСОБА_4 вибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил, з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, під час руху залізничним транспортом 22.10.2020 р. близько 5 год. 30 хв. зірвав стоп-кран потягу і залишив потяг, проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 2.02.2021 року дня прибуття до Військової прокуратури Вінницького гарнізону.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що він 28.08.2020 р. призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 ; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2019 р. № 251 зарахований до особового складу військової частини на посаду командира 2 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ; 22.10.2020 р. за наказом командира військової частини НОМЕР_1 вибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для безпосередньої участі в операції об`єднаних сил, з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, під час руху залізничним транспортом 22.10.2020 р. близько 5 год. 30 хв. зірвав стоп-кран потягу і залишив потяг, поїхав додому, бо захворіла дружина, де проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 2.02.2021 року дня прибуття до Військової прокуратури Вінницького гарнізону.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, ОСОБА_4 роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і свідчать про те, що мета кари, виправлення і запобігання скоєнню нових злочинів ним буде досягнута у разі призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, суд визнає щире каяття та сприяння встановленню дійсних обставин справи, відсутність у нього судимості, наявність неповнолітньої дитини 2008 р.н. на утриманні; за таких обставин суд переходить до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України.

За таких обставин суд визнає, що виправити ОСОБА_4 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо, призначивши йому покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті.

Керуючись ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк один місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: