Справа № 301/1650/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/29/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановила:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року:

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначено йому покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином 307 195 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 10000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 15000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання з судовими витратами і речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, потерпілий ОСОБА_6 , начальник Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Потерпілий у своїй апеляційній скарзі просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання та стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок. Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 8 років. Стягнути зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000 грн. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_6 покликається на те, що усупереч вимогам закону суд першої інстанції у вироку не зазначив обставини, які обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, не зазначив чому не призначено більш суворий вид покарання. Поряд з тим, потерпілий звертає увагу на те, що він наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 найсуворішого покарання у виді ізоляції від суспільства. Окрім цього, на його переконання, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., суд першої інстанції не навів жодних підстав, якими він керувався при призначенні саме такої суми.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеності винуватості обвинувачених, кваліфікації їх дій, просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Відповідно до положень ч.1 ст. 407 КПК України ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 194 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що призначене судом обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не сприятиме його виправленню, таке, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, на його переконання, поза увагою суду залишились тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, а також його суспільна небезпечність, а саме те, що ОСОБА_9 був ініціатором вчинення злочину, шкоду потерпілому не відшкодував, вину не визнав і судом не встановлено жодної пом`якшуючої обставини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року в частині визнання винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, призначення йому покарання, стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди в користь потерпілого ОСОБА_6 , стягнення з нього в користь держави витрат за проведення судових експертиз. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 194 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржуваний вирок в частині відносно ОСОБА_9 є незаконним та необґрунтованим через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неповноту і однобічність судового слідства.

На переконання захисника, пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.194 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано таких доказів і під час судового слідства.

Ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишено без змін, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 без задоволення. Постановою Верховного суду від 16 грудня 2020 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у кінці грудня 2017 року, погодившись на виконання замовлення, від невстановленої слідством особи, відомості про яку виділено в інше кримінальне провадження № 0000630 від 09.07.2018, щодо знищення чужого майна, а саме: автомобіля марки «AUDI Q7», темно-синього кольору державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 шляхом підпалу, за винагороду, неодноразово зустрічаючись з невстановленою слідством особою в кафе «Оскар» по вул. Білецькій в м. Іршава, розподіливши між ними ролі, відповідно до яких ОСОБА_9 повинен був показати місце проживання ОСОБА_6 , знаходження автомобіля, заздалегідь придбати нафтопродукт - бензин, відвести ОСОБА_10 до місця вчинення злочину, спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки викриття їх злочинної діяльності сторонніми особами попередити про це ОСОБА_10 , а останній повинен був залишити свій мобільний телефон в кафе «Оскар», з метою уникнення з`єднання мобільного зв`язку, облити вищевказаний автомобіль заздалегідь заготовленим ОСОБА_9 нафтопродуктом - бензином та підпалити його, а потім разом залишити місце скоєння злочину та в подальшому отримати грошову винагороду від невстановленої слідством особи.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_10 ,29.12.2017 близько 04 години 00 хвилин, діючи в межах спільної злочинної змови, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , місце розташування якого напередодні йому показав ОСОБА_9 , до якого він приїхав разом із ОСОБА_9 на автомобілі останнього, в салоні якого вже в пластиковій каністрі знаходились нафтопродукти, заздалегідь придбані ОСОБА_9 , який у цей час, діючи згідно розподілених ролей, перебуваючи в салоні автомобіля неподалік біля будинку, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки викриття злочинної діяльності сторонніми особами попередити про це ОСОБА_10 , останній взявши каністру з нафтопродуктами із салону автомобіля зайшов на територію вищевказаного дворогосподарства, де проживає ОСОБА_6 , який в цей час знаходився разом з сім`єю в житловому будинку, після чого останній, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до гаражного приміщення, без обладнаних воріт, маючи при собі пластмасову каністру ємкістю 10 літрів, облив пальним передню частину автомобіля марки «AUDI Q7», темно-синього кольору державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , підпалив облиту рідину сірником та вийшов з дворогосподарства, сівши в автомобіль ОСОБА_9 і разом залишили місце скоєння злочину та в подальшому ОСОБА_10 отримав грошову винагороду від невстановленої слідством особи в розмірі 500 доларів США.

Згідно з висновком судового пожежо - технічного експерта виробів № 12/25 від 15.03.2018 року ймовірною причиною виникнення вогню в автомобілі марки «AUDI Q7», темно-синього кольору, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , є занесення стороннього джерела запалювання (сірник, свічка, запальничка, факел) на горючу рідину (нафтопродукти (бензин, гас, дизельне паливо) нанесену на горючі матеріали транспортного засобу. Осередок пожежі розташований на транспортному засобі марки «AUDI Q7», державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , а саме в передній частині автомобіля між лобовим склом та моторним відсіком.

Внаслідок вчиненого підпалу, автомобіль повністю вигорів та був знищений, чим згідно з висновком вартості колісного транспортного засобу від 14.03.2018 року потерпілому ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду на суму 307 195 гривень 00 копійок.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні вимоги та заперечили проти апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвокат ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційні скарги прокурора та потерпілого, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, міркування захисника ОСОБА_8 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_9 , про задоволення її апеляційних вимог та залишення без задоволення апеляційні скарги потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора підлягають до задоволення, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_8 не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступенем тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановленні відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_10 , ОСОБА_9 кримінального правопорушення, які підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні та наведені у вироку, крім того дав діям обвинувачених правильну юридичну оцінку.

У суді апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ніким з учасників процесу не оскаржується.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_6 частково знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції що стосується призначення ОСОБА_9 міри покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією його від суспільства, однак не знайшло підтвердження покликання щодо призначення йому більшої міри покарання. Що стосується часткового задоволення судом першої інстанції вимог потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди завданої обвинуваченими в наслідок скоєння ними злочину, то суд першої інстанції в даному питанні виходи в з власних переконань з врахуванням обставин справи та наявних і досліджених судом матеріалів справи.

Відповідно у суді апеляційної інстанції не було здобуто доказів неправомірного визначення судом першої інстанції потерпілому суми моральних збитків, оскільки в повній мірі були враховані, хоча і не акцентовані, вимоги ст.ст. 22, 23, 1167 ЦПК України.

Також суд першої інстанції у вироку при призначенні міри покарання обвинуваченим, кожному окремо, зазначив їм, як обтяжуючу обставину, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Відповідно покликання потерпілого в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що у суді першої інстанції не було знайдено підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 України, через відсутність достатніх та допустимих доказів, які б вказували на його причетність до даного злочину, та невизнання ОСОБА_9 своєї вини, на переконання колегії суддів апеляційного суду, то таке підтверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими здобутими в межах кримінального провадження доказами.
Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину та детально пояснив, що в кінці грудня 2017 року знайомий запропонував йому за гроші спалити автомобіль марки «AUDI». В свою чергу, ОСОБА_9 показав йому будинок, де він має спалити автомобіль, та разом з останнім вони поїхали на «АЗС» в с.Білки Іршавського району, де ОСОБА_9 придбав бензин, який налив у каністру. Протягом чотирьох днів у нічний час доби вони приїздили до будинку потерпілого, однак підпалити автомобіль їм не вдавалося. 28 грудня 2017 року, приїхавши під будинок потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 дав ОСОБА_10 каністру з сумішшю та від`їхав від будинку, а він зайшов на подвір`я, зачинив собаку у вольєрі, та вилив бензин на лобове скло автомобіля «AUDI Q7», що знаходився в гаражі без дверей, поставив каністру на автомобіль, кинув підпалений сірник і запалив машину. Після чого побіг на місце, де його чекав ОСОБА_9 . Через два дні йому зателефонував знайомий, який при зустрічі дав йому 500 доларів США та пообіцяв, що спише його борг в 15000 грн.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку доказах, зокрема і на показаннях обвинуваченого ОСОБА_10 . Як встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачені не перебували у неприязних відносинах, а тому жодних підстав оговорювати ОСОБА_9 у ОСОБА_10 немає.
Визнавальні показання ОСОБА_10 щодо причетності останнього та ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого злочину узгоджуються також з: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про обставини підпалу автомобіля; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або такого, що готується) від 29.12.2017 року (т.1 а.п.9-10), протоколом огляду місця події від 29.12.2017 року з фототаблицею, з якого вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинено на території дворогосподарства потерпілого ОСОБА_6 . Під час огляду місця події було оглянуте дворогосподарство в АДРЕСА_3 , де всередині гаражного приміщення виявлено та вилучено обгорівший автомобіль марки «AUDI Q7», зразки пожежного сміття, оплавленого скла автомобіля та виконано і вилучено змиви з рами та заднього правого крила автомобіля ( т.1 а.п. 12-19); актом про пожежу від 29.12.2017 року ( т.1 а.п. 59); звітом про причину виникнення пожежі з фототаблицею, відповідно до якого пожежа сталася приблизно 03 год. 30 хв. 29.12.2017 року в легковому автомобілі марки «AUDI Q7» 2008 року випуску на чеській реєстрації номер НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Осередком пожежі став вказаний автомобіль, причиною виникнення пожежі став підпал автомобіля невідомою особою, яка згідно із записом камер відеоспостереження занесла джерело запалювання до даного автомобіля ( т.1 а.п. 60-62); фотозображеннями, зробленими з відеозапису з камер відеоспостереження біля будинку потерпілого ОСОБА_6 від 26 та 28.12.2017 року (т.1 а.п. 65-83); протоколом дослідження інформації отриманої при застосуванні технічних засобів від 15.01.2018 року (т.1 а.п. 85-86); висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 7/7 від 14.02.2018 року ( т.1 а.п. 131-141); висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 7/8 від 15.02.2018 року (т.1 а.п. 147-156); висновком судового пожежо-технічного експерта виробів № 12/25 від 15.03.2018 року, згідно з яким ймовірною причиною виникнення вогню в автомобілі марки «AUDI Q7», темно-синього кольору, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , є занесення стороннього джерела запалювання (сірник, свічка, запальничка, факел) на горючу рідину (нафтопродукти (бензин, гас, дизельне паливо) нанесену на горючі матеріали транспортного засобу. Осередок пожежі розташований на транспортному засобі марки «AUDI Q7», державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , а саме: в передній частині автомобіля між лобовим склом та моторним відсіком (т.1 а.п. 165-179); висновком про вартість колісного транспортного засобу від 14.03.2018 року ( т.1 а.п. 192); протоколом проведення слідчого експерименту від 18.04.2018 року з ОСОБА_10 , проведеним на запис за допомогою відеокамери «Сanon» ( т.2 а.п. 3-6) та відезаписом ( Т.2 а.п. 3-6), згідно яких обвинувачений ОСОБА_10 показав свої дії під час скоєння ним підпалу автомобіля потерпілого; протоколом обшуку дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , від 18.04.2018 року ( т.2 а.п. 22-25); висновком судової портретної експертизи № 1/157 від 07.06.2018 року ( т.2 а.п. 55-90); відеозаписом з камер відеоспостереження з місця події ( т.2 а.п. 81); протоколами дослідження інформації отриманої при застосуванні технічних засобів від 09.07.2018 року ( т.3 а.п. 48-50, 57-58).
Наведене спростовує твердження ОСОБА_9 та його адвоката про відсутність доказів його винуватості у вчиненні злочину, а інші доводи апеляційної скарги його захисника не підтверджуються матеріалами справи, не впливають на правильність висновків суду і законність прийнятого ним рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Проте, суд першої інстанції, у порушення вимог цієї норми закону, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, дані про його особу та обставини, які обтяжують покарання.

Однак звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не вмотивував та не обґрунтував мотиви на підставі яких він дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_14 можливе без ізоляції від суспільства.

Покликання прокурора та потерпілого в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції залишив без належної уваги обставини скоєння злочину, зокрема спланованість дій винного, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, розподіл ролей між учасниками злочину, використання засобів для досягнення своєї мети, а також не було враховано значну суспільну небезпеку від вчиненого та можливих наслідків для життя та здоров`я мешканців дворового господарства на території якого було спалено транспортний засіб. Також при звільненні ОСОБА_9 від відбування покарання судом першої інстанції не в повній мірі було враховано відношення ОСОБА_9 до скоєного, оскільки він вини у скоєному не визнав та не розкаявся. Відповідно призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання з врахуванням вимог ст. 75 КК України не сприяє його виправленню і попередження нових злочинів, а тому не може вважатися справедливим, пропорційним та співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Призначаючи обвинуваченому покарання, в межах санкції статті обвинувачення, у даному кримінальному провадженні, а в подальшому звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, з визначенням іспитового строку, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності і тяжкість скоєного злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого: згідно вимоги про судимість ОСОБА_9 раніше не судимий (т.2 а.с.133); за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.с.131); згідно довідки про склад сім`ї ОСОБА_9 одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (т. 2 а.с. 132); на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває (т.2 а.с.130); за відсутності обставин, які пом`якшують покарання та за наявності обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.
Покликання прокурора та потерпілого в апеляційних скаргах про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання, із застосуванням ст.75 КК України, є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів не погоджується із застосованим, судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_9 , покарання, призначеного з врахуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки воно не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обстави, з врахуванням позиції потерпілого та прокурора, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 реальної міри покарання, вимог ч.2 ст. 439 КПК України, якою передбачено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції при новому розгляді, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити повністю, а апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково в частині скасування вироку щодо призначеного покарання ОСОБА_9 та ухвалити в цій частині новий вирок.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 194 КК України, а саме умисне знищення чужого майна - транспортного засобу потерпілого ОСОБА_6 , що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчиненому шляхом підпалу, групою осіб за попередньою змовою, яке судом першої інстанції доведено в повній мірі.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про його особу та ставлення до злочину, а саме невизнання вини у скоєному, конкретні обставини по справі, які впливають на покарання, та вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 слід скасувати у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів, враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину; особи обвинуваченого, який раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно; одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей; на обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває; за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та за наявності обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, дійшла переконання, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання, у відповідності до діючого законодавства, в межах санкції статті обвинувачення, з фактичним відбування покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України скасувати в частині призначення йому покарання.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: