Справа № 646/3441/21
№ провадження 1-кп/646/613/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 03.08.2020 та за №0000420 від 29.07.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богодухів Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 за ч. 1 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У невстановлений час, але не пізніше 03 серпня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою його пред`явлення під час керування, знайшов у мережі «Інтернет» невстановлений сайт, на якому пропонувалися послуги з виготовлення посвідчення водія, де ОСОБА_3 заповнив встановлену сайтом форму та залишив заявку на виготовлення вказаного документа.

Далі ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що він на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року позбавлений права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки, за допомогою мобільного додатку «VIBER» надіслав невстановленій особі свої анкетні дані, зразок власного підпису, фотознімки свого паспорту, інформацію про місце проживання, картку фізичної особи-платника податків та свою фотокартку для того, щоб виготовити посвідчення.

Після чого, ОСОБА_3 у невстановленому місці у відділенні «Нова пошта» отримав від невстановленої особи офіційний документ, що видається та посвідчується установою, яка має право видавати такий документ та який надає право керування транспортними засобами - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я ОСОБА_3 та сплатив за його виготовлення грошові кошти, завідомо усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим. Вказане завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я ОСОБА_3 став зберігати при собі з метою подальшого використання.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів від 31 серпня 2020 року бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 27 квітня 2014 року Центром 6341 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України, всі зображення бланку посвідчення водія надруковані за допомогою кольорового знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку.

Крім того, 02 серпня 2020 року близько 10 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , біля будинку №318 по пр-ту Гагаріна в м. Харкові був зупинений співробітниками УПП в Харківській області ДПП України за порушення правил дорожнього руху. У ході проведення перевірки працівниками поліції документів ОСОБА_3 , усвідомлюючи те, що на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 3 роки за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, маючи намір, спрямований на використання завідомо підробленого документу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою підтвердження права на керування транспортним засобом, пред`явив співробітникам поліції посвідчення водія на своє ім`я та зі своїм зображенням серії НОМЕР_1 , видане 27 квітня 2014 року, з явними ознаками підробки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво в підробленні посвідчення водія, яке видається державною установою і надає спеціальне право на керування транспортним засобом з метою його подальшого особистого використання, та за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинувачення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь та підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінальних проваджень доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб скоєння кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінальних правопорушень, їх наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінальних правопорушень відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз, речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наданих і оцінених судом доказів переконує суд у тому, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України тобто пособництво в підробленні посвідчення водія, яке видається державною установою і надає спеціальне право на керування транспортним засобом з метою його подальшого особистого використання та ч.4 ст.358 КК України тобто використання завідомо підробленого документа повністю доведена.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він розлучений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року до 150 годин громадських робіт.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше судимий, покарання за вироком суду від 17 листопада 2020 року у виді 150 годин громадських робіт не відбув, не працює.
Суд, з урахуванням вищезазначених обставин, визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді арешту в межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими він обвинувачується і які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, яке йому належить відбувати реально, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.
При визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 застосуванню підлягає ч.1 ст.70 КК України, оскільки він засуджується за вчинення сукупності кримінальних правопорушень.
За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
На теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт. Вказаний вирок набрав законної сили.
Як слідує з довідки в.о. начальника Відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , засуджений вироком Червонозаводським районним судом м. Харкова від 17 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, станом на 04 жовтня 2021 року відбув покарання за вказаним вироком - 20 годин громадських робіт, невідбута частина становить 130 годин.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
З урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК України невідбута частина покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, що становить 130 годин громадський робіт відповідає 16 дням арешту.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення до постановлення вироку Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2020 року, тому остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити згідно з ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип повного складання призначених покарань.
Таким чином, ОСОБА_3 необхідно призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України та визначити йому за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, та покарання, призначеного за цим вироком, та остаточно призначити покарання у виді 2 місяців 16 днів арешту.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Витрати на залучення експерта суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року було накладено арешт на речові докази, суд скасовує вказаний арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 373- 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України і призначити йому покарання:
за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, перевівши невідбуту частину покарання у виді 130 (сто тридцять) годин громадських робітза правилами п.4 ч.1 ст.72 КК України, що становить 16 (шістнадцять) днів арешту, та покарання, призначеного за вказаним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) місяців 16 (шістнадцять) днів арешту.
На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України в строк остаточного покарання ОСОБА_3 зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року у виді 20 години громадських робіт, як таке, що відбуте.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року на речові докази.
Речові докази: посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 27 квітня 2014 року знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення експертизи №10/7/279СЕ-20 від 31 серпня 2020 року у сумі 817,50 гривень.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1