ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/446/21 Справа № 695/2674/21 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2021 про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000037 від 06.07.2021,

в с т а н о в и в :

дізнавач Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погодженим з прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки.
Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000037 від 06.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
В ході досудового розслідування було встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності з кадастровими номерами :02:000:1129 площею 7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району, за межами с. Васютинці, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:6034 площею 6,0291 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Вереміївка в порушення вимог статтей 125,126 Земельного кодексу України, а саме шляхом самовільного зайняття земель, використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва-вирощування зернових культур соняшника та кукурудзи.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вищевказані земельні ділянки знаходяться в державній власності та в оренді не перебувають.
Також встановлено, що 25.08.2021 Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами сіл Мельники, Васютинці, Вереміївка та Лящівка.
В результаті перевірки встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності з кадастровими номерами :02:000:1129 площею 7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Васютинці, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:6034 площею 6,0291 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Вереміївка в порушення вимог статтей 125,126 Земельного кодексу України, а саме шляхом самовільного зайняття земель, використовуються для введення товарного сільськогосподарського виробництва-вирощування зернових культур соняшника, кукурудзи.
З метою зберігання слідів злочину на вищевказаних земельних ділянках в кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.
Приймаючи до уваги те, що вищевказані земельні ділянки могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, відповідають критеріям, зазначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, накладення арешту є необхідним з метою забезпечення кримінального провадження.
У зв`язку з чим дізнавач та прокурор просили накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:1129 площею7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га, :02:000:6034 площею 6,0291 га державної власності, розташованих на території Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Васютинці, с. Вереміївка та заборонити їх використання, оброблення та інше, оскільки існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані посіви сільськогосподарських культур являються об`єктом вчинення кримінального проступку, зберегли на собі сліди проступку та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2021 у задоволенні клопотання дізнавача Золотоніського районного ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 06.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені дізнавачем та прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про завдання значної шкоді в зв`язку з самовільним зайняттям земельної ділянки, а сам факт нецільового використання земельної ділянки на даному етапі не узгоджується із поняттям об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Крім того, із наданих матеріалів до клопотання не вбачається, що певній особі повідомлено про підозру, в матеріалах справи відсутній цивільний позов, реальні збитки.

Також в матеріалах відсутні відомості, які б вказували, що власник майна Іркліївська сільська рада сумнівається в законності використання земельних ділянок. Ніхто не звертався з заявою чи повідомленням з приводу самовільного зайняття даних земельних ділянок, внаслідок чого завдано значної шкоди її власнику.

Слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України дізнавач та прокурор не надали достатніх і належних доказів тих обставин, на які вони послалися у клопотанні про арешт майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати через невідповідність висновків суду та порушення вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання дізнавача про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000037 від 06.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та накласти арешт на на земельні ділянки: :02:000:1129 площею7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га, :02:000:6034 площею 6,0291 га державної власності, розташованих на території Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Васютинці та с. Вереміївка та заборонити їх використання, оброблення та інше, оскільки існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані посіви сільськогосподарських культур являються об`єктом вчинення кримінального проступку, зберегли на собі сліди проступку та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновок слідчого судді, що постанови про визнання майна речовим доказом, окремим процесуальним документом, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речовим доказом не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки в них не йдеться про те, що речовий доказ набуває статусу речового доказу виключно після винесення постанови слідчим.

Крім того, винесення такої постанови є доцільним після накладення арешту на ці земельні ділянки та на наявний на них урожай, оскільки до арешту цього майна існує ризик знищення слідів вчинення кримінального правопорушення, а саме збирання врожаю на самовільно занятих земельних ділянках, внаслідок чого ці речові докази можуть бути безповоротно втрачені.

Слідчий суддя своїм рішенням про відмову у накладенні арешту на самовільно зайняті земельні ділянки та на наявний на них урожай допустив порушення положень ч.ч.1,2 ст.131 КПК України тим самим надав можливість невідомим особам, які допустили самовільне зайняття земельних ділянок, зібрати незаконно вирощений урожай, внаслідок чого держава не отримала значний дохід.

Також прокурор в апеляції вказує, що слідчий суддя вийшов за межі своєї компетенції, зазначивши про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а відсутність повідомлення про підозру певній особі не є перешкодою у накладенні арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя залишив поза увагою лист Іркліївської сільської ради, адресований заступнику керівника Золотоніської окружної прокуратури, про використання зазначених вище земельних ділянок без правовстановлюючих документів невідомими особами.

Вказує, що в порушення вимог ч. 7 ст.173 КПК України копія оскаржуваної постанови була вручена прокурору лише 27.09.2021 у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення в ході вивчення дотримання вимог при користуванні земельними ділянками на території Іркліївської сільської ОТГ встановлено можливі факти самовільного захвату земельних ділянок комунальної власності про що було за даним фактом 06.07.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 та Сектором дізнання Золотоніського районного відділу поліції ГУНПв Черкаській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Згідно з повідомленням Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області від 31.08.2021 за №10-23-04-1148/90 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності з кадастровими номерами :02:000:1129 площею 7,9994 га, :02:000:1128 площею 1,2 га, :02:000:1130 площею 1,1 га, :02:000:1131 площею 1,05 га, :02:000:1132 площею 1,2 га, :02:000:1134 площею 1,72 га, :02:000:1135 площею 1,7299 га, :02:000:1137 площею 0,25 га, :02:000:1138 площею 0,4 га, :02:000:1139 площею 1,0499 га, :02:000:1142 площею 1,5 га, :02:000:1143 площею 1,5499 га, :02:000:1145 площею 1,3 га, :02:000:1146 площею 1,34 га, та :02:000:1147 площею 0,9 га в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Васютенці, земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:6034 площею 6,0291 га, в адміністративних межах Іркліївської сільської територіальної громади Золотоніського району за межами с. Вереміївка в порушення вимог статтей 125,126 Земельного кодексу України, а саме шляхом самовільного зайняття земель, використовуються для введення товарного сільськогосподарського виробництва-вирощування зернових культур соняшника, кукурудзи.
Відповідно до листа виконкому Іркліївської сільської ради від 25.06.2021 №623 надано інформацію щодо договорів оренди землі строк дії яких закінчився протягом 2019-2021 р.р. на земельні ділянки за межами населених пунктів сільськогосподарського призначення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вищевказані земельні ділянки знаходяться в державній власності та в оренді не перебувають.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, прокурор зазначив, що зазначені ним земельні ділянки використано як доказ у кримінальному провадженні, оскільки містить інформацію про обставини вчинення кримінальних правопорушень.
Однак вказуючи в своєму клопотанні про те, що вказані земельні ділянки зайняті невстановленими особами і на них вирощуються сільськогосподарські культури, прокурором не описано і не зафіксовано, наявність цих культур на конкретних ділянках та їх ознаки, що позбавило суд можливості ідентифікувати їх за ознаками, викладеними в ст. 98 КПК України
Фактично прокурор в своєму клопотанні ставить питання не про арешт майна у вигляді конкретних сільськогосподарських культур, які ростуть на відповідних земельних ділянках державної форми власті та мають певну матеріальну цінність, а саме ставить питання про арешт земельних ділянок як нерухомого майна з внесеннях відповідних відомостей до державних реєстрів, що позбавить державу, як власника майна який вже отримав певні збитки від самовільного зайняття цих ділянок, запобігти цьому в подальшому: передати їх в оренду, продати тощо.

При цьому доказів того, що вказаний захід посприяє відновленню порушених злочином прав держави прокурором не надано, вказане майно з власності держави не вибувало.

Також колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»
Отже, слідчим суддею вірно застосовані вищевказані вимоги закону та відмовлено в належні арешту на земельні ділянки, так як прокурор не обґрунтував необхідність накладення арешту на відповідні земельні ділянки як на об`єкт права власності, оскільки їх єдиним цільовим призначенням є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому арешт і заборона їх використання за цільовим призначенням фактично зупинить цей процес що, в свою чергу, додатково свідчить про надмірний тягар на державу як на власника майна.
Виходячи з викладеного апеляційний суд погоджується також з висновком слідчого судді, про те що відсутність постанови про визнання саме вирощених на цих земельних ділянках сільськогосподарських культур речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та прокурор, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2021 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, оскільки доводи прокурора не можуть бути визнані підставами для скасування вказаного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2021 року про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000037 від 06.07.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді :