УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою)
Справа № 348/752/21
Провадження № 1-кп/348/286/21

28 грудня 2021 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

законного представника потерпілої: ОСОБА_4

законного представника потерпілої: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши в закритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611, за обвинувальним актом від 07.04.2021, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Обставини, зазначені в клопотанні.
Вимоги прокурора мотивовані тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 03.01.2022. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. Зокрема ризик переховування підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, тому усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що йому відомі анкетні дані останніх, він проживає з ними в одному житловому будинку та є сленом їхньої сім`ї, тому опинившись на волі він, шляхом вільного доступу, зможе чинити на них тиск. На підставі наведеного вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , та забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків.

Щодо визначення розміру застави зазначає, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання, просив суд клопотання задоволити та продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що у вирішенні даного клопотання покладається на розсуд суду.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора, зазначила, що обвинувачений не буде чинити тиск на неповнолітніх потерпілу та свідка. Вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначені прокурором ризики ґрунтуються на припущеннях та не підтверджується жодними належними доказами. Також зазначив, що прокурором не наведено нових обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Крім того прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який він може відбувати по місцю своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні. Також зазначив, що домашній арешт він може відбувати по місцю своєї реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Оцінка і мотиви суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім цього у статті 178 КПК України визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2021 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.01.2022 без визначення розміру застави.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.
Запобіжні заходи можуть застосовуватись зокрема до обвинуваченого.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме у зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_8 , тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_6 має статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. У зв`язку із цим до ОСОБА_6 , який згідно ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, та який обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України допускається застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою..

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та їх обґрунтованості.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В ухвалі Надвірнянського районного суду від 05.11.2021 визнано доведеним продовження існування ризиків переховування ОСОБА_6 від суду, та незаконного впливу ним на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Суд повинен перевірити обґрунтованість тверджень про продовження існування вказаних ризиків.

Суд вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду, та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.

Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, проживає у фактичних шлюбних відносинах, в будь-який момент може змінити місце проживання. При цьому в світлі наведених актуальних даних про існування ризику переховування, родина та житло не можуть бути вирішальними факторами, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування, тощо) і приходить до висновку, що ризик переховуватися є досить актуальним вважаючи на особистість підозрюваного та тяжкість ймовірного покарання.

Доводи сторони захисту про відсутність такого ризику не спростовують наведених вище висновків суду.

Суд також визнає обгрунтованим ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Зокрема КПК України встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд приходить до висновку про достатню вірогідність ризику на потерпілу та свідків по даному кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомі особи потерпілої та свідків, обвинувачений проживає з ними в одному житловому будинку та є членом їхньої сім`ї, в якій він вчинив насильство сексуального характеру щодо неповнолітньої дитини, якій виповнилось 14 років, чим завдав їй фізичних та психологічних травм, в зв`язку з чим потерпіла боїться обвинуваченого, та сторона захисту не позбавлена права заявляти клопотання про їх додатковий допит, а також ще не всі свідки допитані в судовому засіданні. Тому перебуваючи на волі та не будучи обмеженим у вільному спілкуванні із потерпілою та свідками, обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою спонукання їх до зміни показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Таким чином посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність в ОСОБА_6 статусу обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, та доведених ризиків, відомостей щодо особи обвинуваченого, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченго під вартою, та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів довів наявність обставин, які у своїй сукупності свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у клопотанні, буде недостатнім.

Так, особистого зобов`язання для запобігання двом доведеним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_6 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованими, оскільки враховує характер обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_6 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, та наявність ризиків переховування та незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Застосування вказаного заходу забезпечення може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі. Крім того суду не надано доказів про місце можливого перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом, не зазначено правові підстави проживання ОСОБА_6 в такому житлі, стан придатності житла до проживання, дані про інших осіб, які проживають у відповідному житлі, їх думку щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 домашнього арешту у відповідному житлі.

Таким чином, зважаючи на доволі високі встановлені ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженню, з урахуванням його особистих характеристик, суд робить висновок, що ці обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо розміру застави.
Щодо застави суд зазначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1. ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, а саме що ОСОБА_6 , скориставшись своєю фізичною перевагою, з метою придушення можливого опору з боку неповнолітньої ОСОБА_8 та доведення свого умислу, направленого на зґвалтування до кінця, подолав опір неповнолітньої ОСОБА_8 , та проти волі потерпілої вчинив щодо неї дії сексуального характеру без добровільної згоди, тобто застосував насильство, а також враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його майновий стан, та інші обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, судом не встановлено.
Також суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.
Разом з тим суд зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Висновки суду.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід задоволити, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слід продовжити щодо нього застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити, оскільки суд дійшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16 год. 30 хв. 25 лютого 2022 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено

29.12.2021 о 10 год. 00 хв.