Справа № 489/3251/21
Номер провадження 1-кп/489/478/22
ВИРОК
Іменем України

27 січня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення злочину проходив строкову військову службу на посаді стрільця 1 відділення 2 взводу, 3 роти батальйону охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 (нині - НОМЕР_2 ), у військовому званні "солдат",

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України

встановив
Громадянин ОСОБА_7 призваний 09.10.2013 Нововодолазько-Кегичівським ОРВК Харківської області для проходження строкової військової служби. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.03.2014 №58 ОСОБА_7 призначено на посаду водія 3 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_2 . З 09.10.2013, тобто з моменту призову на строкову військову службу та відправлення у військову частину з обласного збірного пункту ОСОБА_7 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Про порядок проходження військової служби ОСОБА_7 , було достеменно відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.

15.10.2014 о 02 год. 00 хв. солдат ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи її на посаді стрільця 1 відділення 2 взводу 3 роти батальйону охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 (нині - НОМЕР_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (нині - А НОМЕР_3 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , тривалістю понад один місяць, незаконно перебував поза її межами за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 09 год. 00 хв. 25.05.2021.

25.05.2021 о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_7 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві та заявив про себе як про дійсного військовослужбовця військової служби та вчинений ним злочин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_7 обставини викладені в обвинувальному акті визнав, визнав свою провину, щиро розкаявся.
Відповідно до положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Частиною 3 статті 407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

Суд визнає ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено:

- вимогу УІАЗ УМВС України в Миколаївській області відповідно до якої обвинувачений раніше не судимий;

- службову характеристику та характеристики з місця проживання, з яких встановлено, що обвинувачений характеризується позитивно;

- довідки про те, що на психіатричному обліку та обліку у лікаря-нарколога не знаходиться;

- з`явлення із зізнанням обвинуваченого;

- свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження, з яких встановлено, що обвинувачений перебуває в шлюбі та має малолітнього сина;

- постанову про оголошення розшуку підозрюваного, постанову про зупинення провадження від 27.02.2015 та постанову про відновлення провадження від 25.05.2021.

Відповідно до ст. 66 КК України суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про призначення, обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті за цей вид злочину, передбаченого Особливою частиною КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Дослідивши докази, які характеризують обвинуваченого, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, наявність сім`ї та дитини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає можливим застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, а саме звільнення від відбування покарання з випробовуванням при здійснені контролю за поведінкою засудженого у відповідності до ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся. Запобіжні заходи не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 127-129, 349, 369-376 КПК України, суд

ухвалив
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1