Справа №949/1684/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , потерпілого: ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалах кримінального провадження №0000225, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль Пежо модель 309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1900 см.куб., власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , з позбавленням права володіння, користування та розпорядження.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 16 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Вказує на те, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 15 грудня 2021 року надійшла письмова заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що 10 грудня 2021 року він виявив відсутність свого автомобіля марки Пежо-309, д.н.з. НОМЕР_1 , який залишив 21 листопада 2021 року на одній з вулиць с. Лютинськ Сарненського району.
Як пояснив в ході допиту потерпілий ОСОБА_4 19 листопада 2021 року у с. Кам`янка Рівненського району (колишнього Березнівського району) він придбав автомобіль марки Пежо-309 д.н.з. НОМЕР_1 за 12000 грн. Також на даний автомобіль він купив рідини та інші комплектуючі та частково його відремонтував, на що потратив 6000 грн. В подальшому він планував продати даний автомобіль, щоб заробити грошей.
21 листопада 2021 року він заїхав до свого знайомого ОСОБА_7 та забрав його з собою, щоб покататись та протестувати автомобіль. Протягом всього дня даним автомобілем вони їздили по с. Селець Сарненського району, а ввечері вирішили поїхати в с. Лютинськ Сарненського району. Коли заїхали у даний населений пункт, то автомобіль заглох і більше завести його вони не змогли. Так як автомобіль забрати не вдалося, то його залишили на тому ж місці. Оскільки потім він поїхав у м. Київ на роботу, то попросив ОСОБА_7 , щоб той забрав автомобіль додому, так як перед цим залишив йому ключі. Документи на автомобіль він забрав.
Через декілька днів до нього зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що автомобіль в нього в господарстві, однак в ньому спущене колесо. Тоді він попросив його зробити на СТО, а коли приїде, то розрахується. Після того ОСОБА_7 також сказав, що в автомобілі ще виявив ряд поломок, які може відремонтувати його брат, який працює на СТО. Однак, він попросив ОСОБА_7 нічого з автомобілем не робити до його приїзду, на що останній погодився.
Однак протягом декількох днів ОСОБА_7 не відповідав на його телефонні дзвінки. Тоді він вирішив йому написати у месенджері Вайбер та попросив продати даний автомобіль за 1000 доларів США, а коли продасть, то зможе забрати документи у його дружини ОСОБА_8 , віддавши гроші за автомобіль. У повідомленні ОСОБА_7 погодився і вже через деякий час написав, що знайшов покупця за 24000 грн., на що він погодився. Вже через деякий час ОСОБА_7 сказав, що покупець відмовився від покупки, так як у автомобіля немає акумуляторної батареї. Вся домовленість щодо продажу автомобіля проводилась у телефонній переписці.
08 грудня 2021 у вечірню пору доби до нього зателефонував ОСОБА_7 та сказав, що йому потрібні документи на автомобіль, щоб на СТО змогли його відремонтувати. У той же вечір дружина передала документи на автомобіль. Наступні два дні ОСОБА_7 на його дзвінки та смс-повідомлення не відповідав. По приїзду додому він пішов до ОСОБА_7 та запитав, де автомобіль, однак, ОСОБА_7 відповів, що автомобіль йому не належить, так як документи на даний автомобіль у нього. Повертати автомобіль йому не буде, так як він нібито винен ОСОБА_7 гроші, які брав у борг, а саме 1400 доларів США. Втім грошових коштів він у борг у ОСОБА_7 не брав.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , пояснив, що 11 грудня 2021 року, перебуваючи в с. Ясинець Сарненського району, він зустрів ОСОБА_7 , який йому запропонував купити в нього автомобіль марки Пежо. Того ж дня ввечері він поїхав та оглянув даний автомобіль і домовився про покупку за 600 доларів США. На наступний день він зі своїм другом забрали автомобіль у ОСОБА_7 та затягнули в с. Ясинець Сарненського району, де залишили в гаражі по вул. Садова.
20 грудня 2021 року в ході проведення огляду, а саме біля господарства ОСОБА_9 в с. Ясинець Сарненського району, було виявлено та вилучено автомобіль марки Пежо модель 309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1900 см.куб.
У клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на вказаний автомобіль з метою збереження речових доказів, оскільки вилучене майно може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та в майбутньому може бути використано для доведення вини особи, яка незаконно заволоділа автомобілем, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом.

У судове засідання слідчий ОСОБА_5 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задоволити клопотання.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки він сам просив ОСОБА_7 продати його автомобіль, а також добровільно віддав йому автомобіль та документи.

Слідчий суддя, розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані до нього матеріали, якими слідчий обґрунтовує його доводи, вважає, що в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити з наступних підстав.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 вбачається, що 16 грудня 2021 року внесено до ЄРДР відомості про те, що 15 грудня 2021 року до відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що 10 грудня 2021 року він виявив відсутність його автомобіля марки Пежо-309, д.н.з. НОМЕР_1 , якого залишив 21 листопада 2021 року на одній із вулиць с. Лютинськ Сарненського району.

З протоколу огляду від 20 грудня 2021 року вбачається, що місцем огляду являється тротуар проїжджої частини по вул. Садова в с. Ясинець Сарненського району, де біля господарства ОСОБА_9 виявлено автомобіль марки Пежо-309, д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов хетчбек, червоного кольору, якого останній добровільно видав.
По закінченню огляду, вказаний автомобіль був вилучений та залишений на відповідальне зберігання на території ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 21 грудня 2021 року автомобіль марки Пежо модель 309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1900 см.куб. приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000225 в якості речового доказу та залишено на відповідальне зберігання на території ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Також слід враховувати, що норми ч. 4 ст. 173 КПК України передбачають, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, які визначені у п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, а саме: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.
В судовому засідання встановлено, що на даний час немає достатніх підстав вважати, що майно, що належить ОСОБА_4 є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Крім того, встановлено, що жодній особі, що фігурує у вищевказаному кримінальному провадженні №0000225 від 16 грудня 2021 року за ч.1 ст. 289 КК України підозра не оголошена.
Слідчим суддею не встановлено, а слідчим не доведено, що накладення арешту є дієвим заходом забезпечення в наданому кримінальному провадженні і у разі не вжиття такого заходу може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання тощо майна, а в наданих матеріалах відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.
Крім того, слідчому ніщо не перешкоджає в рамках кримінального провадження в межах КПК України, провести необхідні слідчі дії: оглянути автомобіль; виявити, вилучити та зафіксувати знайдені на ньому сліди та встановити обставини, які відповідатимуть меті досудового розслідування. При цьому в наданому кримінальному провадженні не призначено експертиз, а накладення арешту може обмежувати потерпілого у вільному володінні, користуванні та розпорядженні його майном.
Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчим не доведено необхідність застосування арешту майна вказаному в клопотанні, а тому слідчий суддя прийшов до висновку, про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалах кримінального провадження №0000225, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1 .