справа № 462/6794/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, студентки 3-го курсу ДНЗ «Львівське вище професійне училище інформаційно-комп`ютерних технологій», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.28 - ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, діючи в групі, у кількості ще трьох осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, нанесли потерпілому численні удари руками та ногами в область обличчя, грудної клітки, спини та рук потерпілого, внаслідок чого потерпілий отримав згідно з висновком судово-медичної експертизи № 876 від 22 липня 2021 року тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі, на руках, в ділянці грудини, на грудях зліва, підвивих першого зуба верхньої щелепи справа, крововиливи в білкові оболонки обох очей, садна на верхній та нижній губах справа, на спині та руках, які утворилися від дії тупих предметів і відносяться до легкого ступеня тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачена повністю визнала себе винною у скоєнні інкримінованого їй кримінального проступку та показала, що дійсно 18 липня 2021 року вона, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в групі осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесла потерпілому ОСОБА_7 один удар правою ногою в область його грудної клітки та ще один удар своєю правою ногою в область його голови. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Суд у відповідності до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які не оспорюються обвинуваченим, переконавшись, що він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності його позиції, та роз`яснивши про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи встановлені обставини, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведена і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.28 - ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до скоєного - вину визнала повністю, щиро кається у скоєному, дані про особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (Т-2 а.с.78,80), за місцем проживання характеризується позитивно (Т-2 а.с.82).

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На момент постановлення вироку внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки ОСОБА_4 не потребує реального застосування покарання, а також те, що відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, а тому суд знаходить правові підстави для звільнення відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітньої ОСОБА_4 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, які сприятимуть її виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових правопорушень.

Вирішуючи питання про обсяг застосування до неповнолітньої ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд крім наведеного вище враховує і те, що ОСОБА_4 має належні умови життя та виховання у сім`ї, яка здатна забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітню та постійний контроль за її поведінкою.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373-376, ч.3 ст. 497 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.28 - ч.1 ст.125 КК України.

На підставі ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання і застосувати до неї примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення вимог до її поведінки до досягнення нею повноліття, а саме заборонити їй: перебувати після 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без нагляду матері або поза домівкою ( АДРЕСА_1 ).

Речові докази: диск CD-R /Т-2 а.с.22/ - залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженій, законному представнику, захиснику та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя:

Оригінал вироку.