Справа № 143/867/20
Провадження №11-кп/801/1005/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2020 за №0000158,
за апеляційною скаргою з поданими до неї змінами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кидрани Київської області, громадянина України, непрацюючого, з повно середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів до 12.08.2020 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 14.04.2020 року по день набрання вироком законної сили.
Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення понесених процесуальних витрат та долю речових доказів.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_8 10000 грн. у відшкодування завданої злочином шкоди відмовлено.
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2021 року, близько 22.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_12 , в будинку АДРЕСА_2 , після спільного із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вживання спиртних напоїв, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час суперечки з ОСОБА_13 , умисно, з метою заподіяння смерті останній, вивів її на вулицю де біля вищезазначеного домоволодіння, завдав декілька ударів кулаком в голову та після падіння ОСОБА_13 на землю, завдав їй множинні удари ногами та обухом сокири по тулубу, кінцівках.
Після втручання сторонній осіб, які завели ОСОБА_13 на територію домоволодіння ОСОБА_12 , ОСОБА_8 з метою приховання слідів вчиненого ним кримінального правопорушення, приховав ОСОБА_13 в підвальному приміщенні даного домоволодіння, де остання в проміжок часу з 9 до 15 години 14 квітня 2020 року від отриманих травм померла.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №62 від 15.05.2020 у ОСОБА_13 виявлена сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма (забита рана в потиличній ділянці, підшкірна гематома в правій лобово-тім`яній ділянці, субдуральний та субарахноїдальні крововиливи), тупа травма грудної клітки (переломи II-VIII ребер справа та II- XI ребер зліва по декількох анатомічних лініях, з ушкодженням пристінкової плеври з обох сторін, гемоторакс - 250 мл.), забита ранка на верхній губі, численні синці та садна на обличчі, тулубі, кінцівках.
Ушкодження у ОСОБА_13 виникли внаслідок травматичної дії (удари) тупих твердих предметів (в т.ч. кулаки, взуті ноги, обух сокири тощо). Індивідуальних особливостей травмуючих предметів у ушкодженнях не відображено.
Смерть гр-нки ОСОБА_13 настала від сполучної травми голови та грудної клітки, що ускладнилась травматичним шоком. Даний підсумок підтверджується секційною та гістологічною (наявність сладжів у мілких судинах, вогнища набряку, скупчення сидерофагів у просвітах альвеол, наявність жирових емболів у просвітах мілких артерій, індекс шоку - 0,55, ознаки функціональної напруги у корі наднирника тощо) картинами.
Вказана сполучна травма за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (п. 2.1.3.(о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95.), стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .
При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,5 проміле, що згідно орієнтовній таблиці, може вказувати на середнє алкогольне сп`яніння померлої перед настанням смерті.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просила закрити кримінальне провадження за №0000158 від 14.04.2020 відносно ОСОБА_8 на підставі п.3) ч. 1 ст. 284 КПК України за невстановленістю достатніх доказів винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані всі можливості їх отримання.
Разом з цим у поданих 27.09.2021 змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , застосувавши до нього покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
В доводах поданих змін до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у умисному вбивстві на даний час визнає в повному обсязі, щиро кається, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання згідно ст. 66 КК України. Також захисник просить врахувати і те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я особи, до цього був неофіційно працевлаштований, має житло та сім`ю, а також неповнолітню дитину і позитивно характеризується за місцем свого проживання. Окрім цього захисник просить врахувати особу потерпілої ОСОБА_13 , яка вела антисоціальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, не мала житла, відносно своїх дітей була позбавлена батьківських прав.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
В доводах апеляційної скарг прокурор посилається на те, що судом невірно оцінено ступінь суспільної небезпечності діяння вчиненого ОСОБА_8 , оскільки він жодним чином у вчиненому не розкаювався, не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив характер скоєного. Натомість він неодноразово змінював свої показання, плутався в них сам та намагався заплутати суд, тим самим демонструючи зневагу до життя іншої особи. Також просить врахувати обставини вчинення злочину, а саме те, що причиною позбавлення життя ОСОБА_13 став лише словесний конфлікт з ОСОБА_8 , що свідчить про високий ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого. А тому, у даному випадку призначене йому покарання є м`яким, оскільки не відповідає як ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, так і особі обвинуваченого, а відтак і про неможливість досягнення мети покарання.
Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника з урахуванням поданих до неї змін та доповнень підтримали та наполягали на її задоволенні.
Захисник зазначила, що ОСОБА_8 та на даний час повністю переосмислив свої дії та повністю визнає свою вину у вчиненні вбивства потерпілої ОСОБА_13 , щиро розкаюється у вчиненому та просить апеляційний суд пом`якшити призначене йому покарання до 7 років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_8 дав пояснення апеляційному суду з приводу інкримінованого його кримінального правопорушення, згідно якого на даний час він повністю визнає свою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, а саме умисного вбивства потерпілої ОСОБА_13 , зазначивши, що саме він наносив їй тілесні ушкодження, які вказані у висновку експерта, внаслідок чого сталася її смерть та допускав, що саме від таких його дій може настати її смерть. На даний час він переосмислив своє ставлення до вчиненого ним, свою вину у її вбивстві визнає повністю та розкаюється у вчиненому та просить апеляційний суд пом`якшити у зв`язку з цим призначене йому судом покарання.
Також з цих же підстав, які зазначені у змінах до апеляційної скарги та їх поясненнях, захисник та обвинувачений заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Разом з тим, враховуючи повне визнання в апеляційному суді обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні вбивства потерпілої ОСОБА_13 та його щирого каяття, а тому щодо задоволення апеляційної скарги захисника з урахуванням поданих до неї змін та доповнень, покладався на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_11 повідомлявся апеляційний судом належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте до суду апеляційної інстанції не з`явився. Разом з тим потерпілий подав суду заяву у якій просив розглядати дану справу без його участі та не викликати його в залу суду у зв`язку з важким станом здоров`я. Таким чином відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у його відсутність.
Письмових заперечень на подані апеляційні скарги від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг з поданими змінами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга з поданими до неї змінами захисника обвинуваченого до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом з об`єктивних причин на час його ухвалення було дотримано не повністю.
Апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виходячи з наступних підстав.

Зокрема, незважаючи на невизнання вини у суді першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 у скоєнні злочину, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, доводиться ґрунтовно дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , а також дослідженими судом письмовими доказами, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. А тому колегія суддів апеляційного суду переконана, що суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Судом першої інстанції у судовому засіданні обґрунтовано встановлено, що в підвальному приміщенні по АДРЕСА_2 , в домоволодінні ОСОБА_12 14.04.2020 було виявлено труп ОСОБА_13 з наявними на ньому тілесними ушкодженнями (т.1 а.с.108-134). Також було встановлено, що смерть ОСОБА_13 настала в проміжок часу між дев`ятою та п`ятнадцятою годинами 14.04.2020, від сполучної травми голови та грудної клітки, що ускладнилась травматичним шоком, вказана сполучна травма за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №62 закінченої 15.05.2020 (т. 1 а.к.п. 184-187).
При цьому, згідно висновку судово-медичної експертизи №62 закінченої 15.05.2020(т. 1 а.к.п. 184-187), при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 була виявлена сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма (забита рана в потиличній ділянці, підшкірна гематома в правій лобово-тім`яній ділянці, субдуральний та субарахноїдальні крововиливи), тупа травма грудної клітки (переломи II-VIII ребер справа та II- XI ребер зліва по декількох анатомічних лініях, з ушкодженням пристінкової плеври з обох сторін, гемоторакс - 250 мл.), забита ранка на верхній губі, численні синці та садна на обличчі, тулубі, кінцівках. Ушкодження у гр-нки ОСОБА_13 виникли внаслідок травматичної дії (удари) тупих твердих предметів (в т.ч. кулаки, обуті ноги, обух сокири тощо). Хоча вказаною експертизою встановлено, що індивідуальних особливостей травмуючих предметів у ушкодженнях не відображено, проте відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №74/62, закінченої 22.06.2020, було встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 було виявлено значну кількість тілесних ушкоджень, що розташовані у різних анатомічних ділянках та по різних поверхнях (в т.ч. переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях), тому отримання їх ОСОБА_13 при падінні та ударі об дев`ять бетонних східців, що ведуть у приміщення погребу, де була виявлена мертвою ОСОБА_13 негативна (т.1 а.с.210-211), а відповідно до даних висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №60/62, закінченої 08.06.2020, встановлено, що виникнення трупної травми грудної клітки з множинними переломами ребер з обох сторін при одноразовому падінні та ударі об асфальтне покриття, бетонний бордюр, виключається (т.1 а.с. 203-205).
З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що в ніч з 13.04.20 на 14.04.20 ОСОБА_13 перебувала в будинку по АДРЕСА_2 в гостях у свідка, де у ОСОБА_13 виник конфлікт з ОСОБА_8 в ході якого обвинувачений заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, наносячи їй множинні удари ногами, кулаками та обухом сокири по верхній частині тулуба та по голові, в тому числі і коли ОСОБА_13 впала та була в лежачому положенні, обличчям доверху.
При цьому на думку суду, неможливість свідка ОСОБА_12 вказати точну кількість та локалізацію ударів, пояснюється станом алкогольного сп`яніння свідка та темну пора доби скоєння злочину.
Оцінюючи позицію ОСОБА_8 щодо до того, що свідок ОСОБА_12 перебувала в стані алкогольного сп`яніння та оговорює його, суд зазначив, що судом показання свідка ОСОБА_12 оцінюються в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому такі показання свідка, за виключенням окремих неточностей, пов`язаних зі станом алкогольного сп`яніння свідка в момент подій, суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки вказані свідком обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . ОСОБА_13 узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_13 щодо характеру та локалізації виявлених тілесних ушкоджень, а також підтверджуються показаннями іншого допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який підтвердив той факт, що хоча він і не був безпосереднім очевидцем нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , однак бачив ОСОБА_8 з сокирою в руках, допомагав ОСОБА_12 завести ОСОБА_13 з вулиці на подвір`я до будинку, при цьому саме ОСОБА_12 просила у нього викликати поліцію та повідомляла про побиття обвинуваченим ОСОБА_13 .
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не вказав на наявність об`єктивних підстав для його обмови свідком, та таких підстав в судовому засіданні встановлено судом не було, а тому місцевий суд враховуючи розбіжності в показаннях обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 , зважаючи на перебіг подій та їх наслідки, дійшов до вірного переконання про неправдивість показань ОСОБА_8 у цій частині, які також спростовуються даними висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №60/62, закінченої 08.06.2020 (т.1 а.с. 203-205).
Оцінюючи позицію сторони захисту, відповідно до якої обвинувачений у суді першої інстанції не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 115 КК України, мотивуючи тим, що у нього не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 та він не наносив останній тілесні ушкодження, а наявні у ОСОБА_13 тілесні ушкодження отриманні нею від падіння та внаслідок описаного ним в ході слідчого експерименту перебігу подій, відповідно до якого ОСОБА_13 будучи в стані алкогольного сп`яніння кілька разів падала, в тому числі обличчям на підлогу, тому суд вважає її такою, що не знайшла свого підтвердження, оскільки вона спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі висновками судово-медичних експертиз, згідно яких тілесні ушкодження у ОСОБА_13 не могли бути отримані при падінні та ударі об дев`ять бетонних східців, що ведуть у приміщення погребу, де була виявлена мертвою ОСОБА_13 та при одноразовому падінні та ударі об асфальтне покриття, бетонний бордюр, а тому суд розцінює такі показання обвинуваченого як намагання висвітлити події у вигідному для себе світлі з метою уникнути відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину. Також про нещирість показань ОСОБА_8 свідчить те, що він не зміг чітко та послідовно пояснити за яких обставин ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження при падінні, постійно змінюючи свої показання в частині того скільки разів падала ОСОБА_13 та місця, де вона падала, при цьому також змінюючи свої показання щодо обставин, де він залишив ОСОБА_13 після конфлікту: оскільки обвинувачений плутався в своїх показаннях.

Таким чином, враховуючи велику кількість завданих тілесних ушкоджень, їх характер та локалізацію, в тому числі на життєве-важливому органі голові, зважаючи на значну перевагу у фізичній силі обвинуваченого над померлою, суд першої інстанції обґрунтовано вважає, що наносячи такі тілесні ушкодження ОСОБА_13 , ОСОБА_8 не міг не усвідомлювати можливість настання наслідків у виді смерті від їх заподіяння та припинив наносити удари ОСОБА_13 лише коли помітив свідка ОСОБА_18 .

Також в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_8 були виявлені сліди крові, відповідно до судово-медичних цитологічних експертиз походження яких від ОСОБА_13 не виключається. Враховуючи, що в ході судового розгляду не було встановлено інших осіб, окрім ОСОБА_13 , яким виходячи з фактичних обставин справи могли б належати ці сліди крові, тому місцевий суд дійшов правильного переконання, що вилучені сліди крові належать саме ОСОБА_13 .
Відповідно до вимог ст. 377 КПК України розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов вірного та цілком обґрунтованого переконання, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено, що саме ОСОБА_8 в нічний час з 13.04.2020 на 14.04.2020, в ході сварки з ОСОБА_13 , умисно, з метою заподіяння смерті останній, наніс останній декілька ударів кулаком в голову, від яких остання впала, після чого продовжив із застосуванням значної сили наносити множинні удари ногами по та обухом сокири по тулубу, кінцівках та в область голови ОСОБА_13 , внаслідок чого остання отримала сполучну травму голови та грудної клітки, що ускладнилась травматичним шоком, яка за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому, апеляційний суд під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, враховує пояснення самого обвинуваченого, які він надав під час апеляційного розгляду щодо обставин вчинення ним даного кримінального правопорушення, зокрема щодо вбивства ним потерпілої ОСОБА_13 , зазначивши, що саме він наносив їй тілесні ушкодження, які вказані у висновку експерта, внаслідок чого сталася її смерть та допускав що саме від таких його дій може настати її смерть. На даний час він переосмислив своє ставлення до вчиненого ним, свою вину у її вбивстві визнає повністю та розкаюється у вчиненому та просить апеляційний суд пом`якшити у зв`язку з цим призначене йому судом покарання до семи років позбавлення волі.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності на його думку підстав для скасування оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, посилаючись на те, що судом невірно оцінено ступінь суспільної небезпечності діяння вчиненого ОСОБА_8 , оскільки він жодним чином у вчиненому не розкаювався, не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив характер скоєного, неодноразово змінював свої показання, демонструючи зневагу до життя іншої особи, причину позбавлення життя потерпілої, а тому прокурор вважає, що у даному випадку призначене йому покарання є м`яким, оскільки не відповідає як ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, так і особі обвинуваченого, а відтак і про неможливість досягнення мети покарання, колегія суддів апеляційного суду на даний час з такими доводами погодитись не може, оскільки обвинувачений вже під час апеляційного перегляду судового рішення повністю визнав свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 115 КК України, надав суду правдиві пояснення про обставини вчинення ним цього злочину та щиро розкаявся у його вчиненні і висловив у суді жаль з цього приводу, у добровільності таких його пояснень підтвердила апеляційному суду його захисник, а також пересвідчились як прокурор так і колегія суддів апеляційного суду. За таких обставин кримінального провадження, встановлених зокрема під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Разом з тим, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги з поданими до неї змінами захисника обвинуваченого щодо наявності на даний час підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання та його пом`якшення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції в цілому правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано особу ОСОБА_8 , який в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою (т.1 а.с. 214-215, 222-225); на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 216-217, 220-221), посередньо характеризується за місцем проживання (т.1 а.с. 218-219). Також судом не встановлено обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання та обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_8 . Таким чином, виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік та стан здоров`я, те що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, водночас вину у скоєному не визнав, не розкаявся, тому суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання виді позбавлення волі на строк, визначений в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.
Разом з тим колегія суддів апеляційного суду переконана, що на час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено обставину, яка до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме щире каяття, яка з об`єктивних причин не була встановлена судом першої інстанції під час судового розгляду, оскільки на той час останній не визнавав свою вину у вчиненому та не розкаювався. Однак, на даний час обвинувачений переосмислив своє ставлення до вчиненого ним, повністю визнає свою вину в інкримінованому йому злочину, щиро розкаюється та висловлює жаль з приводу вчиненого ним. Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги зі змінами захисника про необхідність врахування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 те, що згідно ст. 89 КК України він раніше не судимий, до вчинення цього злочину був неофіційно працевлаштований, має житло та сім`ю, а також неповнолітню дитину, 2008 р.н., позитивно характеризується за місцем свого проживання ( т. 1 а.к.п. 226,227).

У зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду погоджується з переконливими доводами захисника про наявність на даний час достатніх обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , які заслуговують на увагу суду.
Окрім цього, апеляційний суд під час судового розгляду провадження враховує також позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги з поданими до неї змінами захисника обвинуваченого частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому на думку колегії суддів апеляційного суду, наявні достатні підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 до 8 (восьми) років позбавлення волі, яке у даному випадку буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з поданими до неї змінами задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання до 8 (восьми) років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4