Справа № 456/6298/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/68/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року,
встановила:
на розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 304 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на шістдесят днів з 21 грудня 2021 року до 18 лютого 2022 року включно.
Своє рішення суд мотивував доведеністю прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що ухвала суду постановлена з грубим порушенням кримінального процесуального закону та права на захист.

Наголошує, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України і не було вручено стороні захисту, крім цього, подано до суду з пропуском строку, встановленого п.20-5 Розділу XI перехідних положень КПК України, який прокурор не просив поновити.

Зазначає, що суд всупереч вимогам ч.2 ст. 177 КПК України та ч.1 п.1 ст. 178 КПК України не дослідив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та вагомість наявних доказів.

Також акцентує, що суд не мотивував чому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні.

Просить скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Так, ч.2 ст. 392 КПК України Законом України від №1027-ІХ від 02 грудня 2020 року Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, який набрав чинності 14 січня 2021 року, доповнено абзацом другим, відповідно до якого ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На думку колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.
Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні, які також слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду про те, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, для їх запобігання є недостатнім.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Отже, на думку колегії суддів, виправданим є подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , з врахуванням тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження та мотивів клопотання прокурора.
Що стосується покликання захисника обвинуваченого у апеляційній скарзі про оцінку доказів у даному кримінальному провадженні та про необґрунтованість оголошеної ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, виходячи з наступного.
Так, при вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.
Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення.
Крім цього, таким, що не впливає на законність прийнятого по суті рішення є покликання захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам кримінального процесуального закону у зв`язку із поданням такого до суду з пропуском строку, встановленого п.20-5 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, оскільки згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ст. 113 КПК України процесуальними строками є встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею чи судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Аналіз положень ст. 113 КПК України, ч.1 ст. 199 КПК України та пункту 20-5 розділ XI КПК України дає підстави стверджувати, що строк звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою є процесуальним строком, який розпочинає свій перебіг із моменту постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і закінчується за десять днів до закінчення дії цієї ухвали.
Разом з тим, як загальні положення КПК України, так і норми закону №558-IX не встановлюють жодних правових наслідків недотримання цього строку.
Відтак наведене, на переконання колегії суддів, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.
Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4