Справа № 487/4440/21
Провадження № 1-кс/487/6803/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування або зміну арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 26.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000571 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 26.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000571 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В обґрунтування клопотання вказано, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року було накладено арешт на автомобіль марки «Mazda 626», державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього. Підставою накладення арешту стало те, що вищевказаний автомобіль є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, має підозру на підробку ідентифікаційного номеру кузову у зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешті на вказаний автомобіль. Досудове розслідування триває з 26.06.2021 року, тобто більше шести місяців. Проте, експертизи по даному автомобілю проведено, перебування в розшуку не було виявлено, всі ознаки і сліди, що мають значення у кримінальному провадженні встановлені та досліджені, подальший арешт на майно на цей час втратив сукупність розумних підстав та підозр. Жодній особі підозру у кримінальному провадженні не пред`явлено, цивільний позов не заявлено, спеціальній конфіскації авто не підлягає. Особа, в якої вилучено майно, в будь-якому разі є добросовісним набувачем, адже придбала його та, після сплати, отримавши відповідні документи, звернулася для оформлення до сервісного центру, працівники якого під час оформлення виявили підозру на підробку та викликали поліцію. Постійне перебування на відкритому спеціальному майданчику для утримання транспортних засобів у нерухомому стані завдає шкоди транспортному засобу, а його тривале, понад розумних строків примусове тримання завдає шкоди інтересам особи, у якої авто було вилучено, оскільки крім нанесення майнової шкоди авто, фактично позбавлено права володіти ним. Запобігти можливості приховування, псування, знищення, перетворення чи відчуження на цей час можливо застосуванням інших заходів, шляхом скасування/зміни арешту з покладенням зобов`язання на особу, у якої вилучено майно, про подальше відповідальне зберігання авто. З огляду на викладене адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , просив скасувати/змінити арешт на майно, накладений ухвало слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року у кримінальному провадженні №0000571 від 26.06.2021 року з автомобілю марки «Mazda 626», державний номерний знак НОМЕР_1 та ключів від нього; передати на відповідальне зберігання автомобіль марки «Mazda 626», державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього особі, в якої їх було вилучено ОСОБА_4 (місто Очаків, вч А0898).
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Дізнавач СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, що, згідно ст. 174 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали за клопотанням, слідчий суддя приходить до наступного.
За змістом ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Перевіркою матеріалів встановлено, що СД Миколаївського районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудового розслідування кримінального провадження №0000571 від 26.06.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.06.2021 року до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що у співробітника ТСЦ РСЦ МВС в Миколаївській області виникла підозра в зміні номеру кузова автомобіля MAZDA 626, д.н.з. НОМЕР_2 .
В ході проведення огляду встановлено, що власником вказаного транспортного засобу відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 11.02.2000 р., є ОСОБА_6 , а на даний час відповідно до довіреності на право розпорядження транспортним засобом (НМС №753172) вказаний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_4 . Також отримано висновок експертного дослідження від 23.01.2021 №15/4841/1Д в якому зазначено, що на транспортному засобі MAZDA 626, 1994 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 змінено шляхом вварення металевої пластини з ідентифікаційним номером з іншого транспортного засобу приблизних розмірів 350Х140 мм. Ідентифікаційний номер двигуна змінам не піддавався.
В подальшому вказаний автомобіль було вилучено в ході огляду місця події від 25.06.2021 та поміщено на зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне Поле, 5.
Крім того, в ході огляду місця події від 25.06.2021 було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 та ключі від автомобіля MAZDA 626.
Приймаючи до уваги той факт, що згідно ч.2 п.1 ст. 167 КПК України, автомобіль марки MAZDA 626, 1994 року виготовлення, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , а також ключі від автомобіля MAZDA 626. є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно.
26.06.2021 року дізнавачем винесено постанову про визнання вищевказаних речей речовими доказами у кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року (справа №487/4440/21, провадження 1-кс/487/3508/21) було частково задоволено клопотання, накладено арешт на майно, вилучене 25.06.2021 в ході огляду місця події, а саме: на автомобіль марки MAZDA 626, номерні знаки НОМЕР_2 та ключі від автомобіля MAZDA 626; відмовлено в накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , вилучене 25.06.2021 в ході огляду місця події. Виконання ухвали доручено дізнавачу СД Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.
За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 (далі за текстом Порядок КМУ від 19.11.2012 року №1104).
Згідно пункту 4 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104 речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 20 Порядку КМУ від 19.11.2012 року №1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
За змістом до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Таким чином, визначення місця знаходження речового доказу протягом досудового розслідування покладено законом на орган досудового розслідування, за виключенням випадків вирішення питання передачі речового доказу на реалізацію, що у цьому випадку не мало місця.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого 11.02.2000 р., власником автомобілю є ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , який згідно довіреності від 16.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером №312, уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 бути його представниками з питань, пов`язаних з розпорядженням, продажем, експлуатацією, обміном, укладанням договорів купівлі-продажу, позички, заставляти в забезпечення його зобов`язань, зняттям з обліку, постановки на облік у відповідних органах, укладанням договорів найму (оренди), проходженням техогляду, страхуванням, тощо, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 транспортним засобом марки MAZDA, модель 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В свою чергу ОСОБА_9 , згідно довіреності від 03.05.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 523, в порядку передоручення уповноважив ОСОБА_4 бути представником ОСОБА_6 .
Строк дії довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_4 щодо представництва інтересів ОСОБА_6 закінчився 03.11.2021 року.
Клопотання про скасування арешту майна подано до суду 08.12.2021 року, тобто поза межами строку дії довіреності на ім`я ОСОБА_4 щодо представництва інтересів власника транспортного засобу марки MAZDA, модель 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 .
Документів, що підтверджують право власності або володіння ОСОБА_4 арештованим майном на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчому судді не надано.
У зв`язку з існуванням сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначений вище транспортний засіб та ключі від нього є доказом злочину, об`єктом кримінально протиправних дій, зберіг на собі сліди злочину та містить відомості, які можуть бути використані яки доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також враховуючи доведеність дізнавачем наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а саме: можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його часткового задоволення, про що 02.07.2021 року було постановлено відповідну ухвалу. При цьому слідчим суддею враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З огляду на викладене, у зв`язку із недоведеністю того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, враховуючи, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження, клопотання про скасування арешту на майно задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 84, 91-94, 98, 100, 170-174, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування або зміну арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 26.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000571 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали оголошено 23.12.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1