КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/454/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою-технічною освітою, неодруженого, безробітного, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 06.12.2004 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; вирок переглянуто 17.05.2005 року апеляційним судом Харківської області та змінено, виключено кваліфікацію дій за ст. 185 ч. 1 КК України та постановлено вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ст. 185 ч. 3 , ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; звільнений 17.07.2008 року по відбуттю строку покарання;

- 02.03.2009 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Звільнений 24.12.2010 року на підставі ст. 82 КК України із заміною покарання на більш м`яке - невідбутий строк 1 рік 10 місяців 17 днів, з утриманням 10%;

- 18.07.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців з конфіскацією майна. Звільнений 21.10.2016 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 942 гривні на залучення експерта.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 30 грудня 2019 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, разом з ОСОБА_11 перебували на перехресті вулиць Гайдара та вулиці 8-го Березня в м. Кропивницький.

ОСОБА_7 помітив у ОСОБА_11 мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 6А 2/16 Вlаск» та в цей час у нього виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, переслідуючи мету власної наживи, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_11 та діючи умисно, відкрито, шляхом ривка вихопив з рук мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 6А 2/16 Вlаск», вартість якого згідно з висновком експерта №143/167/20-27 від 17.01.2020 року складає 1 836 гривень 76 коп., всередині якого знаходилась карта пам`яті «SanDisk МісгоSD 512МВ», вартість якої згідно з висновком експерта №143/167/20-27 від 17.01.2020 року складає 30 гривень 00 коп., силіконовий чохол, золотистого кольору, Sіm-картка мобільного оператора Vоdаfоnе « НОМЕР_1 », які для потерпілої матеріальної цінності не являють.

Заволодівши у вказаний спосіб майном потерпілої, ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 1 866 грн. 76 коп.

В апеляційних скаргах учасники судового провадження висувають такі вимоги.
Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом залишено поза увагою, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого, умисного, корисливого злочину, неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став, перебуває на обліку нарколога внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2018 року, вину не визнав, не розкаявся; відповідно до висновку органу пробації має високий рівень повторного вчинення кримінального правопорушення, його виправлення без ізоляції від суспільства неможливе.

Обвинувачений вважає вирок незаконним, просить дати правильної та об`єктивної оцінки у кримінальному провадженні.

Вказує, що судом першої інстанції винесено вирок поспіхом, не взято до уваги відео з камер спостереження з магазину, показань продавця магазину.

Не взято до уваги його стан здоров`я; при проголошенні вироку відсутні прокурор, адвокат.

Адвокат обвинуваченого просить скасувати вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, провести судове слідство в обсязі допиту потерпілої, обвинуваченого.

В обґрунтування висунутих вимог наводить наступні доводи.

Суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої, однак мав поставитись до цих показань критично: не відповідає дійсності твердження про те, що потерпіла прямувала з вул. Гоголя до вул. 8 Березня сама, і лиш біля складів «Брайченка» помітила, що за нею хтось йде, оскільки після поставлених запитань, згадала, що спілкувалась із обвинуваченим на зупинці напроти торгового центру «Депот», фотографувалась із ним біля ялинки (ОДА), заходила в магазин, купувала пиво.

Дані показання підтвердив ОСОБА_7 , вказавши, що потерпіла, яка до цього була на корпоративній вечірці, попросила провести її додому, оскільки громадський транспорт не їздив вже, на що він погодився, фотографувалась біля ялинки (він перебував поруч), вони заходили до магазину, купували пиво, яке випили по дорозі додому.

Також обвинувачений зауважує, що мобільний телефон потерпілої не забирав, просив телефон, щоб здійснити дзвінок, відійшов, а коли повернувся, - виявив, що потерпіла з невідомих причин пішла. Тоді мобільний телефон залишив у себе, з метою віддати, якщо на нього зателефонують.

Телефон він не вимикав, сім карту не витягав, ніхто телефоном не цікавився, не телефонував, доки через декілька годин його не забрали працівники поліції.

Крім того, потерпіла, прийшовши додому та виявивши відсутність телефону, сказала про те доньці, остання ж в свою чергу відповіла, що більше їй (потерпілій) нічого купувати не буде.

Вказане, на переконання захисту, свідчить про те, що потерпіла неодноразово до цього забувала або губила мобільний телефон; тому й поліцію викликали лиш тому, щоб відшукати телефон, адже у протилежному випадку цей телефон ніхто б не шукав.

Судом не мотивовано, з яких причин він взяв до уваги одні докази (показання потерпілої) та залишив без уваги інші.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої прокурором апеляційної скарги, який просив вирок суду першої інстанції скасувати частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, заперечив задоволення апеляційних скарг захисту, думку сторони захисту адвоката обвинуваченого та обвинуваченого, - які підтримали подані апеляційні скарги, просили закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, заперечили апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стороною захисту оскаржується вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Однак, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого, кваліфікація його дій знайшла своє підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним судом першої інстанції, свою винуватість не визнав, суду надала наступних показань.

Він, 30 грудня 2019 року, йшов додому з району Ковалівка в бік Депоту, через площу Богдана Хмельницького; не був в стані алкогольного сп`яніння.

Навпроти гіпермаркету «Депоту», що біля скверу, на зупинці громадського транспорту присів відпочити, оскільки втомились ноги, неподалік, тут же на зупинці, сиділа потерпіла, він почав розмову з потерпілою ні про що. Вона розповіла, що йде з корпоративну, та попрохала провести її, на що він погодився.

Потерпіла тримала його за руку та вони пішли в напрямку магазину «Мелодія». Вказаний магазин працює в нічний час. Вже в середині якого потерпіла вона придбала 2 пляшки пива.

Потім вони там випили і пішли через переїзд в бік вул.Миру. Стояли під ліхтарем розмовляли. Він попросив у потерпілої подзвонити телефон. Після чого, потерпіла надала йому свій телефон. Він набрав матір, однак та не підняла слухавку. Він відійшов просто розмовляти, а коли повернувся потерпілої вже не було. На вулиці перехожих не було. Він тричі кликав потерпілу, однак вона не відгукнулася.

Він розвернувся та пішов з її телефоном додому. Хотів набрати за телефонними номерами, які були в телефонній книжці телефону.

Пізніше до нього приїхала патрульна поліція. Він злякався та віддав телефон. З потерпілою у відділу поліції той не бачився. Додав, що перед потерпілою не вибачався. Телефон потерпілої не крав і не відбирав. Не може пояснити чому потерпіла дала такі пояснення. Пам`ятає, що телефон був заблокований. Він набрав букву і розблокував телефон. Не зміг розібратись серед контактів телефонної книги потерпілої. На той момент в своєму розпорядженні мав звичайний, кнопочний телефон Nokia 31. Пам`ятає, що він набрав букву Z та розблокував телефон.

Не зважаючи на вказане, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Як встановлено показаннями потерпілої ОСОБА_11 , наданими останньою суду першої інстанції, - вона 30 грудня 2019 року, приблизно о 23 годині-24 годині, йшла додому з корпоратива.

Пам`ятає, що на телефон прийшла «смс». Вказане відбувалось за складами «Брайченка». Перейшла залізничні шляхи та побачила «смс» від мами. Зайшла в смс та прочитала повідомлення.

Чула, що позаду неї хтось йшов, обернулась та бачила обвинуваченого, який був зліва, по позаду від неї, який потім сказав їй: « ОСОБА_12 позвонить». Вона відмовила, на що обвинувачений вирвав у неї з рук її мобільний телефон. Вона за ним йшла та протягувала руки за телефоном, однак той відштовхнув її руку. Вона була у ступорі та зупинилася. Обвинувачений пересувався швидко та йшов приблизно квартал. Вона казала йому «Поверни телефон, тебе все одно знайдуть», на що обвинувачений помахав їй у відповідь її телефоном.

Після чого, вона побігла додому. Вдома дітей побудила. Зять дивився, що телефон ввімкнений, а донька викликала працівників поліції. Приїхала патрульна поліція, дивились де телефон. Вона написала заяву про кримінальне правопорушення. Після чого поїхали з патрульними до обвинуваченого додому, де у обвинуваченого знайшли її телефон. Вона була в автомобілі. Пам`ятає, що тільки патрульні поліцейські спілкувались з обвинуваченим. Потім їй показали телефон.

Запам`ятала обвинуваченого по голосу і очам. Стверджує, що саме ОСОБА_7 вчинив щодо неї злочин. До цього обвинуваченого не знала. Оговорювати обвинуваченого причин не має. Вона не знала, що обвинувачений живе по сусідству.

В поліції обвинувачений вибачився перед нею.

Додала, що корпоратив був на Укрпошті, що біля гіпермаркету «Депот».

Уточнила, що бачила обвинуваченого, який стояв біля зупинки, та щось її питав. Розмови не пам`ятає, так як подія була давно. Стверджує, що не просила її провести.

Того дня грошей на таксі не було, а тому вимушена була піти додому пішки. На безлюдній вулиці виявила, що за нею йде по дорозі обвинувачений. До цього не звертала увагу хто за нею йшов.

Підтвердила, що дійсно заходила в магазин ОСОБА_13 , а потім у обмінник, але не бачила чи заходив обвинувачений за нею у магазин. Пива обвинуваченому не купувала та останнє з ним також не вживала. Пива придбала собі додому.

Додала, що на її мобільному телефоні встановлене розблокування по обличчю і встановлений цифровий код доступу до пристрою. Не пам`ятає чи дзвонили на телефон обвинуваченого, так як у неї був стрес. Викрадений в неї телефон був подарунком від доньки.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується й рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 31.12.2019 року зі змісту якої вбачається, що 31.12.2019 року о 01.30 год. невідома особа чоловічої статті відкрито шляхом ривка заволодів мобільним телефоном «Хіаоmі Rеdmі А6», чорного кольору за адресою АДРЕСА_2 , чим спричинив матеріальної шкоди на суму 3000 грн. (а.с.9 т.1);

-протоколом огляду місця події від 31.12.2019 року із фото таблицею до нього, під час проведення якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення відкриту ділянку місцевості, яка розташована на розі вулиць Гайдара та 8 березня, 8 в м. Кропивницький (а.п.10-11 т.1);

-протоколом огляду місця події від 31.12.2019 року із фото таблицею до нього, під час проведення якого встановлено та оглянуто відкриту ділянку місцевості, яка розташована біля житлового одноповерхового будинку АДРЕСА_3 , де на місці виявлено гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та звідки вилучено мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 6А», чорного кольору, який в подальшому визнано в якості речового доказу та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.п.14-20 т.1);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала на фото №3 ОСОБА_7 (а.п.28-30 т.1);

-копією фіскального чеку на придбання мобільного телефону «Хіаоmі Rеdmі 6А», чорного кольору з додатками (а.п. 32-34 т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.01.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_11 у ході проведення якого підтвердила власні показання та вказала на обставини і на спосіб вчинення відносно неї кримінального правопорушення (а.п.35-38 т.1);

-протоколом огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 10.01.2020 року (а.п.39-40 т.1);

-висновком судової товарознавчої експертизи №143/167/20-27 від 17.01.2020 року, згідно з яким ринкова вартість досліджуваного смартфону «Хіаоmі Rеdmі 6А 2/16 Вlаск» (без урахування вартості зарядного пристрою, який входить до стандартного комплекту поставки), з урахуванням терміну експлуатації по рокам станом на 30.12.2019, складала: 1836 грн. 76 коп. (Одна тисяча вісімсот тридцять шість грн. 76 коп.). Ринкова вартість досліджуваної карти пам`яті «SanDisk МісгоSD 512МВ», яку було придбано 22.01.2019р., станом на 30.12.2019 р., складала: 30 грн. 00 коп. (Тридцять грн. 00 коп.) (а.п.46-48 т.1).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисту проаналізовано колегією суддів, на підставі чого колегія суддів прийшла до висновку, що ці доводи не знаходять свого підтвердження і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції під час судового слідства доказів, і, як убачається з матеріалів кримінального провадження, всім доказам надано належної юридичної оцінки, як показанням обвинуваченого, показанням потерпілої, так і письмовим доказам у провадженні (протоколами проведення слідчого експерименту, протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками).

Від допиту свідка у кримінальному провадженні учасники судового провадження відмовились, оскільки свідок не є очевидцем події кримінального правопорушення.

Не відповідають дійсності посилання апеляційної скарги захисту з приводу винесення вироку поспіхом, однобічності оцінки доказів судом першої інстанції, оскільки, як свідчать матеріали кримінального провадження (вирок, журнали судових засідань та аудіозапис судових засідань, зафіксований на оптичному диску), судом досліджено та проаналізовано всі наявні докази у кримінальному провадженні.

Обвинувачений в апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги відео з камер спостереження з магазину, показань продавця магазину, не взято до уваги його стан здоров`я.

Щодо дослідження відеозаписів з камер спостереження з магазину та показань продавця магазину, - клопотання щодо дослідження таких доказів не ставилось стороною захисту під час судового слідства, що сторона захисту не була позбавлена процесуальної можливості зробити.

Крім того, слід вказати, що потерпіла ОСОБА_11 не заперечує факту відвідування нею магазину та придбання пива, крім того, вказує і не заперечує факту, що не бачила, хто заходив ще у магазин, - тобто, фактично, допускає, що міг заходити й обвинувачений.

До того ж, подія кримінального правопорушення відбулась не біля магазину або у магазині, тож відео з камер спостереження магазину не доводили б й не спростовували б подію кримінального правопорушення або винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 .

Аналогічно те відноситься й до допиту продавця магазину.

Щодо врахування судом стану здоров`я обвинуваченого: враховано факт звернення ОСОБА_7 до лікаря психіатра визнаний психічно здоровим, факт перебування на диспансерному обліку нарколога з приводу вживання алкоголю.

Інших підтверджених документальних медичних даних щодо стану здоров`я обвинуваченого стороною захисту не надано, відсутні такі дані і в матеріалах кримінального провадження.

Надані захистом під час апеляційного провадження результати обстеження ОСОБА_7 (завірена копія медичного документу - заключення) в медичному діагностичному центрі ТОВ «МРТ ЕЛІТ» - не є встановленим діагнозом і підлягає уточненню.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений вказав, що судом першої інстанції в ході судового слідства не надано йому можливості задавати питання потерпілій при її допиті.

Вказане спростовується матеріалами кримінального провадження журналом судового засідання від 24 березня 2021 року допит потерпілої тривав з 14 години 11 хвилин і до 14 годин и 28 хвилини; журналом зафіксовані відповіді на питання обвинуваченого до потерпілої ОСОБА_11 (аркуш провадження 118, том 2).

Аналогічно питання обвинуваченого ОСОБА_7 та відповіді потерпілої ОСОБА_11 , під час її допиту судом першої інстанції фіксовані аудіо записом судового засідання, який міститься на оптичному диску, долученому до матеріалів кримінального провадження.

З приводу доводів апеляційної скарги адвоката про те, що не відповідає дійсності твердження потерпілої, що вона прямувала з вул. Гоголя до вул. 8 Березня сама, і лиш біля складів «Брайченка» помітила, що за нею хтось йде, оскільки після поставлених запитань, згадала, що спілкувалась із обвинуваченим на зупинці напроти торгового центру «Депот», фотографувалась із ним біля ялинки (ОДА), заходила в магазин, купувала пиво ОСОБА_7 також підтвердив, що потерпіла фотографувалась біля ялинки (він перебував поруч), вони заходили до магазину, купували пиво, яке випили по дорозі додому, - зауважується.

Потерпілою надано показань під час судового розгляду, потерпіла приведена до присяги, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпіла раніше не знайома з обвинуваченим, не встановлені підстави оговорювати обвинуваченого, не встановлені вагомі або будь-які взагалі причини надавати показання, що не відповідають дійсності.

Тож, піддавати сумніву правдивість показань потерпілої підстави у суду відсутні.

Як вже йшлося вище потерпіла не заперечує факту перебування у магазині, придбання пива, фотографування біля ялинки, але зазначає, що з обвинуваченим не фотографувалась, не може стверджувати однозначно, чи перебував він у магазині, а також біля ялинки, проте допускає це. Не заперечує факт спілкування з обвинуваченим на зупинці розмова йшла про не суттєві речі, «ні про що», деталі розмови не пам`ятає через значний сплин часу.

Означене не спростовує факту відкритого викрадення майна потерпілої обвинуваченим.

Захист також вказує: потерпіла, прийшовши додому та виявивши відсутність телефону, сказала про те доньці, остання ж в свою чергу відповіла, що більше їй (потерпілій) нічого купувати не буде, що свідчить про те, що потерпіла неодноразово до цього забувала або губила мобільний телефон; тому й поліцію викликали лиш тому, щоб відшукати телефон, адже у протилежному випадку цей телефон ніхто б не шукав.

Дані посилання сторони захисту є припущенням і не підтверджуються доказами фактично.

Припущення сторони захисту з приводу попередньої поведінки потерпілої щодо можливого неодноразового загублення нею власних речей до кримінального провадження жодного відношення не має, і об`єктивно ніяких фактів у провадженні не доводить і не спростовує.

Тож, доводи апеляційних скарг захисту свого підтвердження не знайшли.

Прокурор не погоджується із розміром призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, вважаючи його занадто м`яким.

Прокурор переконаний, що судом залишено поза увагою, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого, умисного, корисливого злочину, неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став, перебуває на обліку нарколога внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2018 року, вину не визнав, не розкаявся; відповідно до висновку органу пробації має високий рівень повторного вчинення кримінального правопорушення, його виправлення без ізоляції від суспільства неможливе.

Твердження апеляційної скарги прокурора не визнаються колегією суддів слушними.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо принципів призначення покарання.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував всі обставини, передбачені ст. 65 КК України.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим; особа обвинуваченого, - без утриманців, безробітний, суспільно корисною працею не займається, джерел заробітку не має, на обліку лікаря психіатра не перебуває, психічно здоровий, з 2018 року перебуває на диспансерному обліку нарколога з приводу вживання алкоголю, синдром залежності, крім того, обвинувачений багаторазово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, в тому числі аналогічного тяжкого; нове кримінальне правопорушення вчинив, будучи судимим, із незнятими і непогашеними судимостями.

Обставини, які обтяжують та які пом`якшують покарання обвинуваченому, - відсутні.

Судом не встановлено підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

На підставі врахованих обставин, судом першої інстанції призначене покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, й визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначене з урахуванням всіх обставин, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, загальним принципам призначення покарання та принципам виваженості і справедливості, є обґрунтованим, належним, у конкретному випадку є достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого.
Крім того, слід зауважити, що судом першої інстанції ОСОБА_7 визначене мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.
Тож, визначене покарання не є надмірним.
Повною мірою враховано судом першої інстанції й висновок органу пробації.

Висновком органу пробації встановлено, що ОСОБА_7 має високий рівень зазначеного ризику, який полягає тому, що обвинувачений, може повторно вчинити кримінальне правопорушення, що також буде переслідувати корисливий мотив, але враховуючи й те, що він схильний до фізичної агресії відносно оточуючих, є підстави вважати, що він здатний й на вчинення насильницького правопорушення. У обвинуваченого виявлено характер суспільної небезпеки, що виражаються у неодноразових судимостях за корисливі, корисливо-насильницькі злочини. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинувачення щодо невизнання винуватості ОСОБА_7 і відсутності з боку останнього щирого каяття, - означені обставини не можуть визнаватись такими, що погіршують становище обвинуваченого будь-яким чином, адже визнання винуватості є правом і процесуальною позицією обвинуваченого, обраним ним способом захисту. У конкретному випадку обвинувачений взагалі заперечує свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, тож, відповідно, і не розкаюється у такому вчиненні.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, з огляду на наведене, колегія суддів залишає вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4