УХВАЛА
31 січня 2022 року
м. Київ
справа № 473/1078/21
провадження № 51-352ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому, межі перегляду судом касаційної інстанції визначені в ст. 433 КПК, за змістом якої цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що зазначено у змісті касаційної скарги, не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Засуджений в касаційній скарзі в обґрунтування незаконності оскарженого судового рішення стверджує, що суд апеляційної інстанції не навів суті всіх доводів апеляційної скарги в ухвалі, ретельно їх не перевірив та не надав на них відповідей, при цьому не конкретизує, які саме доводи апеляційної скарги залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, а також не зазначає яких порушень норм матеріального або процесуального закону допустив апеляційний суд в частині дослідження і оцінки інших доводів апеляційної скарги, з огляду на межі та порядок, передбачені ст. 404, 405 КПК. Фактично в касаційній скарзі засуджений не погоджується з оцінкою доказів, надаючи їм при цьому власну оцінку.
Також в касаційній скарзі містяться твердження про неналежність та недопустимість протоколів огляду предметів, на які суд послався у вироку, оскільки їх складено дізнавачем, який, на переконання засудженого, не має повноважень проводити відповідні слідчі дії, проте такі твердження не обґрунтовані з посиланням на конкретні норми КПК,

з урахуванням приписів ст. 40-1 КПК та положень глави 25 цього Кодексу.
Крім того, в контексті порушення вимог закону про безпосередність дослідження доказів, засуджений стверджує про те, що апеляційний суд залишив без задоволення його клопотання, заявлене в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, водночас не указує, які обставини кримінального провадження були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, які докази цим судом не досліджувались, як і не обґрунтовує яких порушень норм процесуального закону припустився апеляційний суд в частині дотримання приписів ст. 404 КПК, з огляду на те, що відмова в задоволенні клопотання не може автоматично вважатися порушенням норм матеріального або процесуального закону за відсутності належного обґрунтування. Водночас, згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів у межах касаційної скарги .

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної

скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3