Справа №361/4235/19
Провадження №1-кп/359/123/2021

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2021 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинувачуваного ОСОБА_15 , захисника адвоката ОСОБА_16 , потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , їх представника адвоката ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0003782, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2021 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заворичі Броварського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, маючого батька малолітньої дитини, офіційно працевлаштованого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:
В кінці січня 2018 року ОСОБА_15 перебував поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , де у останнього виник злочинний умисел на незаконне проникнення до чужого володіння особи, а саме, земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_3 , які відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.04.2014 належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння, що належить ОСОБА_17 та ОСОБА_25 , а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, без дозволу власників і без законних на те підстав, в тому числі з подоланням перешкоди, у вигляді паркану, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 .

Перебуваючи на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_15 відчинив вхідні двері та проник до будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці, який на праві власності належить ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , в кінці березня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджене парканом домоволодіння, а саме земельну ділянку та будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння, а саме до земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 без дозволу володільця та без законних на те підстав, незаконно проник на територію домоволодіння,в тому числі з подоланням перешкоди, у вигляді паркану, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 , після чого перебуваючи на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_15 відчинив відні двері та проник до будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці, що на праві власності належить ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , в квітні 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджену парканом земельну ділянку, на якій розміщені господарські приміщення та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння, а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 без дозволу володільця та без законних на те підстав, незаконно проник на територію домоволодіння, в тому числі з подоланням перешкоди у вигляді паркану, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Перебуваючи на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_15 відчинив вхідні двері та проник до будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці та на праві власності належить ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , в середині червня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджену парканом земельну ділянку, на якій розміщені господарські приміщення та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння особи, а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 без дозволу володільця та без законних на те підстав,незаконно проник на територію домоволодіння,в тому числі з подоланням перешкоди, у вигляді паркану, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 , після чого перебуваючи на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_15 відчинив вхідні двері та проник до будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці та на праві власності належить ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , 07 липня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджену парканом земельну ділянку, на якій розміщені господарські приміщення та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння , а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 без дозволу володільця та без законних на те підстав, незаконно проник на територію домоволодіння, в тому числі з подоланням фізичного опору володільця, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , 22 серпня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджену парканом земельну ділянку, на якій розміщені господарські приміщення та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння, а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння, в тому числі з подоланням перешкоди, у вигляді паркану, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_15 , 02 вересня 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , звернув увагу на огороджену парканом земельну ділянку, , що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до чужого володіння особи, а саме земельної ділянки, огородженої парканом та будинку, ОСОБА_15 без дозволу володільця та без законних на те підстав, незаконно проник на територію домоволодіння, в тому числі з подоланням перешкоди у вигляді паркану, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , які на праві власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .

Своїми незаконними діями ОСОБА_15 порушив право потерпілих на недоторканність житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи, ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом дослідження доказів обвинувачення та захисту, допиту потерпілих, допиту свідків та обвинуваченого.

За наслідками такого розгляду судом встановлено доведеність вини ОСОБА_15 у вчиненні указаного кримінальних правопорушення із зазначеним формулюванням обвинувачення згідно обвинувального акту.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України свою вину не визнав та пояснив, що потерпілих знає давно, оскільки він з їхньою донькою ОСОБА_26 перебував у цивільному шлюбі. Такі близькі сосунки у них почалися з 2012-2013 року та припинилися в 2015 році внаслідок конфлікту між ними, коли ОСОБА_27 була на 9 місяці вагітності. Після того, як з`явилась дитина, перших три роки все було більш менш, вони спілкувались, він допомагав робити ремонт у будинку потерпілих в АДРЕСА_3 , однак потім відносини погіршились. Причиною цього стало подання ним позову до суду про визнання батьківства, з тих підстав, що ОСОБА_28 , як йому пізніше стало відомо, була оформлена, як одинока мати, хоча він дитину повністю забезпечував. Після сварки з ОСОБА_26 він спілкувався переважно з її мамою ОСОБА_17 , яка дозволяла йому бачитися з сином, брала у нього гроші на потреби дитини. Ліля про це не знала деякий час. Потім випадково при зустрічі він їй розповів, що без її відому йому дають дитину, показав їй фото. Лілія обурилась, поїхала до батьків, забрала дитину і поїхала додому. Після цього, через день чи два з`явилась кримінальна справа відносно нього, а ОСОБА_27 знову повернулася в дім до батьків. З січня 2018 року з дитиною переважено бачився в дитячому садочку, де інде ні. Проте, у 2018 році він міг кілька разів заходити до будинку ОСОБА_29 , за запрошенням потерпілої ОСОБА_30 , щоб поснідати чи випити чаю, чекаючи коли прокинеться син. Зазначив також, що за період січень-вересень 2018 року у нього був вільний доступ до будинку, оскільки він мав ключі від усіх приміщень у домоволодінні, які йому надали потерпілі і які досі є у нього. За цей період жодних заборон від потерпілих не було. Вже з осені 2018 року, після словесної перепалки з ОСОБА_25 він перестав самостійно приходити до них в дім. До моменту коли вони поставилися, він мав повністю вільний доступ до домоволодіння. Єдиною метою його прибуття до домоволодіння ОСОБА_29 були зустрічі з сином. Своєї вини не вбачає, оскільки фактів проникнення на територію домоволодіння АДРЕСА_3 жодного разу не було. Він завжди приходив після дзвінка та узгодження з ОСОБА_17 , яка дозволяла це робити. Сам нікуди не вривався. Про те, що потерпілі зверталися до поліції йому стало відомо лише зимою 2019 року. Вважає, що такими діями потерпілі хочуть йому помститися і кримінальне провадження відносно нього повністю сфабриковане працівниками поліції. Повідомив, що на даний час потерпілі ОСОБА_29 та свідок ОСОБА_31 створюють йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, але ні до суду, ні до поліції з цього приводу він не звертався.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_15 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, його вина у його вчиненні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду та доводиться іншими зібраними стороною обвинувачення доказами показами потерпілих, свідків обвинувачення, дослідженими письмовими доказами та документами.

Судовий розгляд проведено у відповідності до ст.ст. 318-368 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, в судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_17 показала, що проживає в АДРЕСА_3 , який на праві власності належить їй та її чоловікові ОСОБА_25 . Обвинуваченого ОСОБА_15 знає з 1996 року. Її донька ОСОБА_32 мала з ОСОБА_15 інтимні стосунки. У 2014 році донька завагітніла та повідомила про це Нагорного, який в свою чергу порадив їй зробити аборт, на що ОСОБА_27 відмовилась, після чого стосунки ОСОБА_33 та Нагорного припинились. Коли донька розповіла їм про свою вагітність, вони порадившись вирішили, що вона буде народжувати. Перед народженням дитини, Нагорний їм заявив, що по його підрахункам, дитина не його. Після народження хлопчика, вони дозволяли Нагорному бачитися з сином у їхньому будинку, однак останній міг це зробити лише з їх дозволу, а не за власним бажанням. Щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, за фактами незаконного проникнення обвинуваченого на територію домоволодіння в АДРЕСА_3 та будинку, повідомила, що таких випадків було багато, однак в обвинувальному вказані лише ті, про які вони зверталися в ограни поліції. Так, в січні 2018 року, точної дати не пам`ятає, вона посеред робочого дня повернулась додому за адресою: в АДРЕСА_3 , піднялась на другий поверх будинку та через кілька хвилин змушена була спуститись, оскільки почула на веранді сварку її чоловіка з Нагорним, який незрозуміло яким чином потрапив на територію домоволодіння, адже воно огороджене парканом висотою близько 1,7 метра з хвірткою, яка обладнана замком з домофоном та яка відкривається або ключем, або безпосередньо з середини. Крім того, обвинувачений зайшов у веранду та хотів пройти далі в будинок, однак ОСОБА_25 йому завадив, на що ОСОБА_34 відреагував негативно висловлюючись в адресу її чоловіка нецензурною лайкою. Між останніми виникла суперечка. У двох інших випадках, а саме в червні та липні 2018 року Нагорний дзвонив в домофон і коли вона відкрила хвіртку, то останній, не реагуючи на прохання не заходити, зайшов на територію домоволодіння. В інших епізодах обвинувачений також без дозволу володільців та законних на те підстав проникав а територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 незрозумілим шляхом, адже хвіртка та ворота завжди були закриті. Вважає, що обвинувачений міг просунути руку у простір між хвірткою та воротами та відкрити механічний замок з середини. Також зазначила, що відносини у них з обвинуваченим неприязні і ключі від хвіртки чи будинку ніхто із членів сім`ї йому не давав.
Потерпілий ОСОБА_25 в судовому засіданні показав, що проживає в АДРЕСА_3 , який на праві власності належить йому та його дружині ОСОБА_17 . Обвинуваченого ОСОБА_15 знає з 2009-2010 року. Відносини між ними неприязні. Їхнє домоволодіння огороджене парканом з профільного заліза висотою близько 1,7 м, а з права та ліва від сусідів огороджене шифером висотою 1,5 м. Вільного доступу до домоволодіння не має, оскільки щоб туди потрапити, треба перелізти паркан, або відчинити хвіртку ключем. Хвіртка невисока, на стійках є прогалини і з вулиці видно все, що відбувається на території домоволодіння. При зрості обвинуваченого дуже просто дістати до замка і відчинити хвіртку. Не виключає тієї обставини, що доступ до ключів у обвинуваченого міг бути з того часу коли у Нагорного та його доньки ОСОБА_33 були близькі відносини. Разом з тим, особисто він та його дружина ключі від хвіртки чи інших приміщень домоволодіння обвинуваченому не давали. Також зазначив, що був свідком того, як в січні 2018 року, точної дати не пам`ятає, обвинувачений проник на територію його домоволодіння та зайшов на веранду, з наміром пройти далі в будинок, де вже на порозі він його зустрів та почав виштовхувати Нагорного на вулицю. Яким саме чином обвинувачений проникав на територію домоволодіння вони не бачили. Сам будинок вони не зачиняють. В березні 2018 року ситуація повторилася, хоча ніякого дозволу чи запрошення заходити на територію домоволодіння чи будинку, ні від нього, ні від членів його родити ОСОБА_34 не отримував. В червні 2018 року обвинувачений намагався вибити вхідну хвіртку та проникнути на територію. Після чого, останній перекинув руку через паркан і, відкривши замок хвіртки, проник на територію домоволодіння в АДРЕСА_3 . Він неодноразово був очевидцем того, як ОСОБА_15 проникав на територію його домоволодіння з метою поспілкуватись з їх донькою ОСОБА_26 і він сам особисто в цьому перешкоджав обвинуваченому. Було багато випадків, коли після таких вчинків Нагорного вони викликали поліцію у зв`язку з неадекватним поводженням останнього, але більшість разів Нагорний втікав, не дочекавшись працівників поліції. З січня місяця 2018 року вони вже почали фіксували такі події. В інших епізодах обвинувачений також без дозволу володільців та законних на те підстав проникав а територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 незрозумілим шляхом, влаштовував сварки, погрожував, що викраде онука, висловлюється нецензурною лайкою. Нажаль точних х дат всіх цих подій він не пам`ятає, оскільки пройшов досить довгий проміжок часу. До 2018 року обвинувачений не вів себе так агресивно, не вчиняв бійок та не погрожував, тому вони не звертались до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні показала, що знає обвинуваченого більше п`яти років, вони зустрічались, вона знала його батьків. У 2014 році вона завагітніла та повідомила про це ОСОБА_15 , який їй сказав, щоб вона робила аборт і він не має до цього ніякого відношення. Після цього їхні стосунки закінчились. Вона народила сина ОСОБА_36 та була мати одиночка, виховувала дитину сама з допомогою своїх батьків до тих пір, поки не вийшла заміж. Біологічного батьківства ОСОБА_15 вона не заперечує. На даний час відносини між нею та обвинуваченим ворожі. Потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_25 є її батьками, які проживають за адресою: АДРЕСА_3 . У 2018 році вона також проживала з батьками за вказаною адресою, тому була свідком кожного вказаного в обвинувальному акті епізоду проникнення обвинуваченого на територію батьківського домоволодіння. Нажаль конкретних дат цих всіх подій назвати не може, оскільки вони дворічної давності, однак знає напевно, що проникав він на територію домоволодіння та будинок у супротив всіх його власників та жителів, неодноразово погрожував викраденням дітей та розправою над нею та її матір`ю ОСОБА_17 . Вільного доступу до території домоволодіння не має, оскільки воно огороджене парканом з воротами, які відкриваються за допомогою двох засувів з низу і зверху та хвірткою, яка відчиняється за допомогою домофону або механічного замка. Хвіртку та ворота вони завжди закривають, щоб не вийшли собаки з двору. Так, в січні 2018 року вона, батьки та брат були дома за адресою: АДРЕСА_3 , почули гавкіт собак. Вона подивилася у вікно та побачила, як ОСОБА_34 спочатку заглядав через ворота на територію, потім засував руку та відкрив ворота, після чого зайшов на територію домоволодіння. На той момент її брат також був дома і допоміг його вигнати, все супроводжувалось лайками, погрозами. У березні 2018 батьки були в смт. Калита Броварського району, а вона із сином була дома в АДРЕСА_3 . Вона почула гавкіт собак та побачила, що ОСОБА_15 , перекинувши руку через ворота, відкрив їх та проник на територію домоволодіння. Вона швидко спустилась на перший поверх будинку та закрила вхідні двері. Він нервував, висловлювався нецензурною лайкою, але в будинок потрапити не зміг. Невдовзі приїхали батьки та виштовхали його за територію домоволодіння. У квітні 2018 року вона зі своєю мамою ОСОБА_17 знаходились на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , займались хатніми справами. Вони почули, що хлопнули вхідні броньовані двері в будинок та почули, що ОСОБА_25 з кимось розмовляє. Вона спустилась на перший поверх будинку та побачила там ОСОБА_15 , який без будь якого дозволу та законних на те підстав, зайшов до будинку та влаштував сварку з погрозами. Вважає, що обвинувачений проник через ворота, відчинивши їх, або переліз через них, оскільки при його зрості і ворота і хвіртку можна відчинити. Свідком того, як саме обвинувачений проникає на територію домоволодіння вона була лише один раз. Всі інші рази, вона була свідком того, як ОСОБА_15 вже перебував на території домоволодіння, або вже знаходився в самому будинку, незрозумілим для неї та потерпілих шляхом. В липні місяці 2018 року обвинувачений відкривши якимось чином хвіртку зайшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . Відразу в будинок останній потрапити він не зміг, оскільки в дворі був батько ОСОБА_25 , який попросив його вийти за межі території. Однак ОСОБА_15 , відволікши батька, все таки зайшов до будинку, де в той сам перебувала вона з матір`ю. Свої мотиви такого проникнення він не пояснював. Домовленостей про відвідини сина між ними не було. Крім того, зазначила, що 2 вересня 2018 року, був вихідний день, вона з сином та батьки відпочивали на дачі. В якийсь момент побачили машину ОСОБА_15 , який під`їхав до їхнього дачного будинку та в подальшому намагався відкрити хвіртку. Батьки йому в цьому перешкодили і він з відти поїхав. Вона також із сином поїхала у батьківський дім АДРЕСА_3 , щоб заспокоїтись та бути у безпеці. Десь через годину після того, як вона приїхала, побачила біля воріт обвинуваченого ОСОБА_15 , який намагався потрапити на територію домоволодіння. Останній зайшов у двір, яким саме чином вона не пам`ятає, але в будинок потрапити не зміг. Свідок також повідомила, що протягом періоду з початку 2014 року по липень 2014 року ОСОБА_15 мав вільний доступ до домоволодіння та будинку. В період з січня по жовтень 2018 року ніяких ні запрошень, ні дозволу приходити до батьків додому вона ОСОБА_15 не давала. Вважає, що метою його таких незаконних проникнень є помста їй за образу, що вона його покинула.

Свідок ОСОБА_21 , який був допитаний у судовому засіданні, показав, що знає обвинуваченого давно, ще зі школи. Відносини між ними нейтральні. Потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_17 являються йому батьками. Щодо подій та обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначив, що був свідком, як ОСОБА_15 самовільно проникав на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить на праві власності його батькам. Яким чином обвинувачений проникав невідомо. Так, у січні 2018 року, точної дати не пам`ятає, коли він гостював у своїх батьків, ОСОБА_15 самовільно зайшов до будинку, обзивав всіх нецензурною лайкою, вів себе зухвало. Він в цей час також був у будинку, побачив обвинуваченого через вікно. Поки він виходив, обвинувачений вже був у веранді. Вони з батьком його далі не пустили та вигнали з будинку. Вважає, що ОСОБА_15 заліз через паркан, оскільки на хвіртці є домофон, який відкривається або з середини кнопкою, або зовні ключем. Хвіртка завжди закрита. Крім того, наскільки йому відомо, то ключів у обвинуваченого не було. Також пояснив, що вільним шляхом на територію домоволодіння проникнути не можливо. Згодом, аналогічний випадок відбувся в червні чи липні 2018 року, точної дати не пам`ятає. Він зі своєю сімє`ю приїхав до своїх батьків та пішов з дітьми до магазину. Коли повертався назад, побачив ОСОБА_15 біля воріт батьківського будинку. Поки він з дітьми дійшов додому, то обвинувачений вже був у дворі домоволодіння, де його зустрів батько ОСОБА_25 . Між ними виник конфлікт. Безпосередньо проникнення ОСОБА_15 на територію домоволодіння він не бачив. З якою метою обвинувачений приходить йому невідомо, один раз казав, що хоче побачити ОСОБА_37 . Проникнення обвинуваченого на територію домоволодіння та будинок батьків кожного разу відбувалося в супереч волі потерпілих.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що знає Нагорного з 2015 року. Про відносини між обвинуваченим та ОСОБА_31 знає, однак про близькі стосунки між ними їй нічого не відомо. З якою метою ОСОБА_15 приходив до будинку ОСОБА_29 їй невідомо. Яким чином ОСОБА_15 долав перешкоди, щоб потрапити на територію домоволодіння та будинку за адресою: АДРЕСА_3 особисто не бачила, однак чула, як обвинувачений, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_29 висловлювався нецензурною лексикою. Зазначила, що у березні 2018 року, точної дати не пам`ятає, вона з дітьми вирушила в гості до Лілі, яка в той час проживала у батьків за адресою: АДРЕСА_3 . Дійшовши до перехрестя вул. Лисенка з вул. П.Могили, за метрів сто до будинку потерпілих, вона побачила ОСОБА_38 , який заглядав через паркан та хвіртку домоволодіння ОСОБА_29 , нервував. Вона відволіклась на дітей, після чого обвинувачений з поля зору зник. Вона набрала ОСОБА_37 , щоб їй про це сказати і через кілька хвилин ОСОБА_34 знову біля воріт. Моменту проникнення на територію домоволодіння вона не бачила. Чула лише голоси, як ОСОБА_15 обурювався, однак самої розмови не чула. В той день вона повернулася додому оскільки ОСОБА_27 сказала, що подзвонила батькам і вони зараз приїдуть. Вільного доступу до домоволодіння ОСОБА_29 не має. У всіх членів сім`ї є ключ від хвіртки. Окрім того показала, що в червні місяці 2018 року вона була в гостях у батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_3 та перебувала на другому поверсі будинку. Почула, що ОСОБА_15 зайшов до будинку, де на першому поверсі його зустріли потерпілі, вони обурились щодо його візиту та між ними виникла суперечка, але вона не спускалась на перший поверх будинку та участі у конфлікті не приймала, оскільки не хотіла в це вникати. Жодного разу не була свідком випадку, коли потерпілі запрошували ОСОБА_15 до себе в дім чи на його територію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що ОСОБА_15 знає наглядно. Потерпілих ОСОБА_29 знає добре, оскільки проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з ними по сусідству з 2017 року. ОСОБА_39 також знає, як сусідку. Зазначив, що у березні місяці 2018 року бачив обвинуваченого біля воріт ОСОБА_29 . Паркан біля домоволодіння потерпілих не високий, однак вільного доступу на територію не має. ОСОБА_15 перекинув руку через хвіртку та відкрив її. Через тижні три після того, він теж бачив, як обвинувачений відкрив засов воріт і зайшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілим ОСОБА_29 , де висловлювався нецензурною лайкою. Крім того, пам`ятає два випадки, коли чув сварки ОСОБА_29 з ОСОБА_15 . Після цього ОСОБА_15 бачив також біля домоволодіння потерпілих. До березня 2018 року бачив його там кілька разів. Чи проживав обвинувачений у будинку потерпілих йому не відомо. Про взаємовідносини ОСОБА_15 та ОСОБА_28 йому невідомо, лише чув, що останні були в шлюбі і що у них є спільна дитина.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що проживає в АДРЕСА_5 . Висота її паркану 1,5 метра і вулиця розташована значно вище ніж подвір`я, тому дуже добре видно все, що відбувається за парканом. Потерпілі ОСОБА_29 живуть навпроти її домоволодіння. Декілька разів вона бачила біля воріт потерпілих машину, з якої виходив чоловік, а саме ОСОБА_15 , він підходив до хвіртки, заходив інколи на територію домоволодіння. Неодноразово чула у ОСОБА_29 скандали. Приблизно восени 2018 року особисто бачила, як ОСОБА_15 під`їжджав до будинку потерпілих разів чотири. Він самостійно відкривав хвіртку і заходив на територію домоволодіння. До 2018 року теж його там бачила.

Зазначені покази, свідків, потерпілих та обвинуваченого судом оцінені у відповідності до вимог КПК України щодо їх очевидності, допустимості та достатності, з урахуванням інших досліджених судом доказів сторони обвинувачення та сторони захисту.

Показання потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_17 суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані в ході безпосереднього допиту в суді за участю обвинуваченого та захисника. Ці докази підтверджують винуватість ОСОБА_15 у вчиненні указаного кримінального правопорушення.

Покази потерпілих повністю спростовують пояснення ОСОБА_15 , а саме, що в період січень-вересень 2018 року у нього був вільний доступ до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки він мав ключі від усіх приміщень у домоволодінні, які йому надали потерпілі і які досі є у нього і що за цей період жодних заборон від потерпілих не було.

Так, безпосередньо в судовому засіданні потерпілі зазначили, що ні вони, як власники майна, ні будь-хто із членів сім`ї дозволу на вільний доступ до їхнього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та ключі від нього обвинуваченому ОСОБА_15 не давали. Вільного доступу на територію їх домоволодіння не має, оскільки воно огороджене металевим парканом з воротами та хвірткою, яка відчиняється за допомогою домофону або механічного замка, що повністю узгоджується з протоколом огляду місця події від 16.10.2018 року.

ОСОБА_17 та ОСОБА_25 в судовому засіданні також зазначили, що в період часу з січня 2018 року по вересень 2018 року неодноразово були очевидцями незаконного проникнення ОСОБА_15 на територію їх домоволодіння та будинку і такі пояснення потерпілих є конкретними та послідовними, а тому приймаються судом до уваги, оскільки не містять внутрішніх протиріч.

Окрім того, такі пояснення потерпілих повністю узгоджуються з отриманими у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які підтвердили той факт, що дійсно вільного доступу до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 не має, і що у всіх членів сім`ї є свій ключ від хвіртки та будинку. А також ніхто з них не давав ОСОБА_15 ні ключів, ні дозволу заходити на територію вказаного домоволодіння.

Очевидцем безпосереднього проникнення ОСОБА_40 на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 була свідок ОСОБА_31 , яка в судовому засіданні засвідчила, що в січні 2018 року особисто бачила, як обвинувачений, перебуваючи біля паркану за вказаною адресою, просунув руку у ворота, відкрив їх та зайшов на подвір`я. Всі інші рази незаконного проникнення ОСОБА_15 на територію домоволодіння потерпілих, про які вказано в обвинувальному акті, свідок ОСОБА_31 також підтвердила та повідомила про їх обставини.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 в судовому засіданні беззаперечно засвідчили факт незаконного перебування обвинуваченого на території та в будинку потерпілих, без відома та згоди на те останніх.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 надали свідчення, відповідно до яких зазначили, що неодноразово мали місце факти незаконного проникнення обвинуваченого на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, із отриманих в судовому засіданні показань потерпілих та свідків встановлено, що ОСОБА_15 здійснив незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, оскільки неодноразово, самовільно проникав на територію домоволодіння та будинок АДРЕСА_3 , без дозволу та відому його власників та членів сім`ї, враховуючи, що вільного доступу до території вказаного домоволодіння не має.

Разом з тим, суд не враховує незначні розбіжності у даних показаннях свідків по не істотних питаннях, а саме щодо дати вчинення злочину, оскільки з моменту події злочину до їх допиту пройшов певний проміжок часу, а отже їх показання можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини.

Отже, зазначені вище докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення злочину, а також наявність в діях ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвалою суду від 07.07.2021 року стороні обвинувачення було встановлено процесуальний строк до 25.08.2021 року для подання до суду доказів у даному кримінальному провадженні, а саме: забезпечити присутність свідків обвинувачення ОСОБА_41 та ОСОБА_42 для їх допиту.

Стороною обвинувачення невиконана ухвала суду від 07.07.2021 року в частині забезпечення присутності вказаних свідків до 25.08.2021 року, тому вказані свідки не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Подальший виклик указаних осіб судом припинено, оскільки виключено із списку доказів, зважаючи на те, що сторона захисту не наполягала на їх допиті як свідків захисту.

Крім того, доказами вини ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, є також докази сторони обвинувачення, що подані прокурором, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2018 року о 11 год. 15 хв., відповідно до якого громадянка ОСОБА_28 заявила, що в період часу з січня по серпень 2018 року ОСОБА_15 неодноразово, незаконно проникав на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.11.2018 року о 18 год. 00 хв., відповідно до якого громадянка ОСОБА_17 заявила, що в кінці січня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить їй та ОСОБА_25 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.11.2018 року о 18 год. 10 хв., відповідно до якого громадянка ОСОБА_17 заявила, що в кінці березня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить їй та ОСОБА_25 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.11.2018 року о 18 год. 30 хв., відповідно до якого громадянин ОСОБА_25 заявив, що в середині червня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить йому та ОСОБА_17 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.11.2018 року о 18 год. 40 хв., відповідно до якого громадянин ОСОБА_25 заявив, що 7 липня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить йому та ОСОБА_17 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.11.2018 року о 18 год. 50 хв., відповідно до якого громадянка ОСОБА_17 заявила, що 22 серпня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить їй та ОСОБА_25 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.11.2018 року о 19 год. 00 хв., відповідно до якого громадянин ОСОБА_25 заявив, що 2 вересня 2018 року ОСОБА_15 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить йому та ОСОБА_17 ;

- копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_2 від 19.07.20210 року, відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_17 на праві приватної власності;

- копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серії ССХ №498732 від 19.07.2021 року відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_17 ;

-протокол огляду місця події від 16.10.2018 року, який було проведено старшим слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_43 в присутності понятих та за участю ОСОБА_44 з ілюстрованою таблицею до протоколу. Об`єктом огляду являється територія ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на якій розташований житловий будинок. Ділянка огороджена металевим парканом, висотою близько 1,8 метра, вхід до якої здійснюється через вхідну хвіртку зі вставним, врізним, механічним замком, так і через ворота, які з середини зачиняються на металеві затвори та на навісний замок. Також мається електричний магніт (домофон), можна відкрити за наявності електронного ключа. Вхід на момент огляду являється вільним, видимих та наявних ознак пошкодження не виявлено. З протилежної сторони даної територія огороджена металевою сіткою та розміщена металева хвіртка, з середини якої є замок з засувним затвором. Вхід на територію домоволодіння здійснюється через хвіртку зі сторони вулиці П.Могили. на території мається пряма дорога, яка веде до вхідних дверей будинку зі вставним врізним замком, які на момент огляду знаходяться у відкритому стані, без будь яких зовнішніх ознак пошкодження, через які розміщений вхід до коридору, по центру якого знаходяться ще одні двері зі вставним врізним замком, через які здійснюється вхід до першого поверху будинку.

- протокол огляду місця події від 18.10.2018, який було проведено старшим слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_43 в присутності понятих та за участю ОСОБА_44 з ілюстрованою таблицею до протоколу. Об`єктом огляду являється територія поліцейського фінансового коледжу та його прилегла територія, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Вхід до коледжу здійснюється через двосторонні металеві ворота, які зачиняються на металевий ланцюжок, на якому розміщений навісний замок. На момент огляду ворота знаходяться у відкритому стані без наявних ознак пошкодження. По периметру розміщені будівлі та приміщення (двох-трьох поверхові), поміж яких розміщена дорога з асфальтованим покриттям. Дана територія огороджена парканом в сітку з металевим парканом;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2018, яке було проведено старшим слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_43 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.10.2018, яке було проведено старшим слідчим СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_45 .

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суттєвих суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про винність ОСОБА_15 .

Таким чином, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_15 .
Посилання та доводи сторони захисту на недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_15 в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з тим, що докази надані стороною обвинувачення, а саме: протоколи про прийняття заяв від ОСОБА_17 та ОСОБА_25 , показання потерпілих та свідків обвинувачення є неналежними та недопустимими доказами по справі, оскільки сфальсифіковані слідчим на угоду потерпілим з метою помсти ОСОБА_15 , є голослівними та судом відхиляються, оскільки порушення під час складання та реєстрації протоколів прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення, на думку суду, є не суттєвими, зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачить такі докази на свій лад, відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Натомість суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання у сукупності з іншими матеріалах кримінального провадження, які були надані прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення та іншими учасниками судового провадження доказів, які перевірені під час судового розгляду.

Тому підстав для визнання указаних вище доказів недопустимими в порядку ст. 89 КПК України судом не встановлено.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілих, свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_15 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Надані обвинуваченим в судовому засіданні покази про те, що він злочин не вчиняв, суд розцінює критично, як неправдиві, направлені на спробу уникнути ним відповідальності за вчинене.

Крім цього вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних, переконливих та таких, що доповнюють один одного доказів.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо відсутності його вини у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи суд вважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

В обґрунтування наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України суд зазначає наступне.

Об`єктом даного кримінального правопорушення є право людини на недоторканність житла та іншого володіння, тобто, гарантоване Конституцією України, зокрема, ст. 30, право недоторканості житла та інших будівель, якими володіє громадянин, в даному випадку потерпілі ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .
Предметом кримінального правопорушення є житло та інше володіння потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_25 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
Об`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення полягає в умисних діях обвинуваченого ОСОБА_15 , які мали вираз в незаконному, тобто, без відома та згоди володільців, фізичному проникненні на територію домоволодіння та будинок потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_25 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_15 усвідомлював, що порушує недоторканність житла громадян і бажав вчинити такі дії. Мотиви зазначених умисних дій обвинуваченого можуть бути різними, однак на кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення вони не впливають, а можуть лише бути враховані судом під час призначення покарання.
Злочин є закінченим з моменту проникнення обвинуваченого ОСОБА_15 в домоволодіння потерпілих.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України є фізична особа, яка на момент вчинення злочину досягла 16 - ти річного віку, відповідно, обвинувачений ОСОБА_15 є суб`єктом даного кримінального правопорушення.
Обтяжуючих обставин, які входять до диспозиції ч. 1 ст. 162 КК України, в діях обвинуваченого ОСОБА_15 в судовому засіданні судом не встановлено.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що Нагорний повинен бути засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України, за незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкції визначеної ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_15 вчинив умисне кримінальне правопорушення (проступок).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_15 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, має вищу освіту, постійне місце проживання та реєстрації, має відповідні соціальні зв`язки.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Так, санкцією ч. 1 ст. 162 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, а тому вчинене обвинуваченим ОСОБА_15 кримінальне правопорушення, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_15 покарання, у межах визначених санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Окрім того, зважаючи на настання обставин та наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_15 слід звільнити від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.
З цього приводу, слід зазначити, що останні за часом дії ОСОБА_15 та кваліфіковані за ч.1 ст. 12 КК України, мали місце 02.09.2018 року, і станом на 22.11.2021 року вже минуло три роки з моменту вчинення відповідного діяння.
Тому є всі підстави для застосування положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_15 від кримінального покарання за вчинене ним діяння.
Цивільний позов потерпілою стороною не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази відсутні, про них не зазначив і прокурор.
На підставі викладеного та ст. 5, 49, 50, 65-66, 70, 72, 75, 76, ч.1 ст. 162 КК України, та керуючись ст. 100, 122, ч.2 ст.124, 128, ст. 318, ч.3 ст.349, ст.ст. 342-351, 358, 363-368, 361, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_15 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1