Єдиний унікальний номер 341/1173/21
Номер провадження 1-кп/341/207/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року місто Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2021 під № 0000054, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, безробітний, не одружений, українець, громадянин України, не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України.
встановив:
ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне психологічне насильство щодо своєї матері потерпілої ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань потерпілої, за наступних установлених судом обставин.

ОСОБА_4 протягом тривалого періоду проживає спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_5 в житловому будинку по АДРЕСА_1 , пов`язаний з нею спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За період спільного проживання між обвинуваченим та потерпілою склались особисті непривітні стосунки через вживання ОСОБА_4 алкогольних напоїв, після чого останній систематично вчиняв щодо своєї матері психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань.
Зокрема, 05.06.2020 близько 01 годин 40 хвилин, 12.09.2020 близько 17 годин 30 хвилин та 16.12.2020 приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання вчиняв словесні конфлікти з потерпілою, під час яких, застосовуючи психологічне насильство, ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Постановами судді від 16.06.2020 та 02.10.2020 на обвинуваченого накладено стягнення у справах про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Крім цього постановою судді від 17.02.2021 на обвинуваченого накладено стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу.
Не зважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, зокрема шляхом притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вказані дії, обвинувачений на шлях виправлення не став.

06.05.2021 приблизно о 13 годин 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знову безпричинно вчинив конфлікт з потерпілою, під час якого, застосовуючи психологічне насильство, словесно ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань.

Такими тривалими й систематичними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 психологічних страждань, що призвело до погіршення якості життя останньої, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, появи негативних переживань та нервових стресів.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне психологічне насильство щодо своєї матері потерпілої ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань останньої.

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.
Оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та надав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи й ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цьому кримінальному провадженні, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції яких у суду немає, з`ясуванням думки потерпілої щодо міри покарання, дослідженням характеризуючи особу обвинуваченого матеріалів. Водночас згода обвинуваченого щодо застосування положень частини третьої статті 349 КПК України зафіксована за допомогою технічного запису процесу засідання та письмовою розпискою особи.

Своєю чергою установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
Показаннями допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він дійсно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , з якою вони проживають разом в одному житловому будинку. До вчиненого ним кримінального правопорушення ставиться негативно, готовий до покарання, яке просить призначити не дуже суворим, зокрема просив призначити громадські роботи на менший строк, ніж просить прокурор.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила усі викладені в обвинувальному акті обставини, просила обвинуваченого суворо не карати та призначити йому покарання у вигляді штрафу, повідомила, що жодних претензій до сина не має на цей час.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Ураховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 643/2047/15к, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Таким чином, факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями останнього в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з того, що відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Суд під час призначення покарання враховує позицію потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченому суворої міри покарання, жодних претензій до ОСОБА_4 не має. Водночас бере до уваги те, що ОСОБА_4 тривалий час і неодноразово вчиняв домашнє насильство, за місцем проживання характеризується посередньо, психіатрична амбулаторна та стаціонарна допомога не надавалась, наркологічна амбулаторна та стаціонарна допомога також не надавалась, зловживає спиртними напоями, вину визнав, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та є фізично здоровим, не пенсійного віку.

Відповідно до змісту висновку досудової доповіді філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та аналогічний рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, також те, що він вчинив нетяжкий злочин, щиро розкаявся, зважаючи на позицію потерпілої сторони, суд дійшов висновку про необхідність призначити покарання за ст. 126-1 КК України у вигляді громадських робіт із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 126-1 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 395, 532 КПК України, статтями 66, 67, 69, 126-1 Кримінального кодексу України, суд

ухвалив :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких суд визнав недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ