Справа № 451/488/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1075/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пальче Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком один рік. На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами та арештованим майном.

За вироком суду, ОСОБА_7 30.08.2019 року близько 17:00 год., порушуючи Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.10 «в частині значення терміну безпечна швидкість швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; п.2.3 «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.4 «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», керуючи автомобілем марки DAEWOD LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, рухаючись зі швидкістю 72…89 км/год., автомобільною дорогою Н-17 Львів-Луцьк, в с.Сабанівка Радехівського району Львівської області, не впорався із керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги та здійснив зіткнення із деревом. Внаслідок длорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля: ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку тяжкого тупеня з забійною раною голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 41/2019 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент виникнення; малолітній ОСОБА_10 , 3012.2007 р.н. отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо суглобовий остеохондральний перелом нижньо-заднього краю вертлюгової западини зліва, які відповідно до висновку судово-медчної експертизи № 51/2019 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді полі травми, закритого перелому правої ключниці зі зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичнолї експертизи № 52/2019 відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, дії ОСОБА_7 кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно з п.п. 1,2 ч.І, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості та наслідкам, характеру та мотивам допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого безпідставно не призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобом, своє рішення щодо незастосування додаткового покарання належним чином не мотивував.

Суд не врахував, що обвинувачений вчинив хоч необережний, однак тяжкий злочин, наслідком якого стало заподіяння тілесних ушкоджень кільком потерпілим. За таких обставин, збереження за обвинуваченим права керування транспортним засобом негативно впливає на сприйняття не тільки ним, але й суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватись Правил дорожнього руху.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілої, яка є донькою обвинуваченого, та обвинуваченого, які заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірною та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, використовуючи свої дискреційні повноваження, обґрунтовано та підставно не обрав обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання.

Так, як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_7 у вчиненому щиро розкаявся , раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався, є особою похилого віку, потерпілі дочка ( ОСОБА_9 ) і внук ( ОСОБА_10 ) обвинуваченого не мають жодних претензій до нього, обставини, що обтяжують покарання відсутні. Дані обставини суд першої інстанції зазначив у своєму вироку.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості та наслідкам, характеру та мотивам допущених порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними та не бере такі до уваги.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для застосування до обвинуваченого додаткового виду покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами - колегія суддів не вбачає.

Тому, доводи прокурора щодо необґрунтованості призначеного покарання є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного перегляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли потягнути за собою скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції слід змінити в частині призначення ОСОБА_12 покарання. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін. Підстав для винесення нового вироку, як про це просить прокурор в своїй апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4