ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/122/22 Справа № 196/924/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року клопотання слідчого СВ ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з начальником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України було задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 23 лютого 2022 року.
Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора або суду за першою вимогою із визначеною періодичністю;
- не відлучатися цілодобово з місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні слідчим доведені та обґрунтовані ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований, хоча за станом свого здоров`я може працевлаштуватись та отримувати засоби для існування, перебуває у молодому віці та без видимих проблем зі здоров`ям, що свідчить про наявність фізичних та психологічних можливостей для реалізації спроб ухилення від виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду. Також, підозрюваний ОСОБА_7 бачив в обличчя свідків, з яким намагався домовитися щодо ухилення від відповідальності за скоєне, а тому не виключається можливість та існує велика вірогідність, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню з метою зміни наданих показів.
Слідчий суддя дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки враховуючи вищевикладене застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного не забезпечить у повній мірі виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не надасть реальної змоги запобігти ризикам передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року про обрання цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 і постановити нову ухвалу, якою відмовити в обранні запобіжних заходів відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що застосування такого запобіжного заходу безпідставним та таким, що грубо порушує права ОСОБА_7 як громадянина України, і, відповідно, має бути скасованим.
Вважає, що у органів досудового розслідування та суду не було жодних підстав, які б свідчили про наявність хоча б одного з ризиків, і про що свідчить матеріали справи.
Зауважує, що в матеріалах взагалі були відсутні будь-які повідомлення про те, що ОСОБА_7 ухилявся від викликів до слідчих органів, чи прийняття участі у слідчих діях.
При цьому звертає увагу суду, що у період з 26 вересня 2021 року і до 23 грудня 2021 року, коли йому було вручено повідомлення про підозру, тобто протягом 3 місяців, він жодного разу не викликався до органів досудового слідства, жодних повідомлень чи повісток про необхідність з`явлення на виклик чи участі у слідчих діях йому не надсилалися.
Від слідства не ухилявся та не приховувався, не вчиняв жодних дій, які б могли вплинути на слідство, свідків та/чи потерпілого, докази зворотного в матеріалах справи відсутні, і навіть, при обранні запобіжного заходу відносно нього відповідних фактів вказано не було.
Окрім того, жодних підстав і для того, щоб обгрунтовано стверджувати, що він може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом вмовляння чи підкупу, з метою зміни раніше наданих ними свідчень, у ані у органу досудового слідства, ані у суду не було. Дане твердження суду є безпідставним та помилковим.
Суд же в своїй ухвалі проігнорував його пояснення та однобічно безапеляційно прийняв позицію слідчого і не звернув увагу на викладені стороною захисту факти.
Зазначає, що фактично обранням запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту грубо порушуються гарантовані Конституцією України права, зокрема, на належний рівень життя його та його родини.
ОСОБА_7 дійсно офіційно не працевлаштований, але він займається сільським господарством та тваринництвом, яке і є джерелом існування його родини. При цьому займається вказаними роботами виключно лише особисто він, однак через те, що все його господарство розташоване за іншою адресою, ніж фактичне місце проживання, зараз тягар утримання домашньої худоби покладено фактично на його дружину, яка ще й здійснює догляд за малолітнім сином, якому всього один рік. Внаслідок застосування до ОСОБА_7 цілодобового домашнього арешту він позбавлений можливості забезпечувати належний рівень життя своїй родині. Таким чином, він з родиною фактично залишаються без нормального забезпечення для існування, навіть їжею, і вважає це знущанням над громадянськими правами та людською гідністю.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.
Так, наданими суду апеляційної інстанції матеріалами підтверджується обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Погоджується колегія суддів і з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваної ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України та зазначених слідчим у своєму клопотанні, втім недостатньої його вагомості для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, оскільки сам по собі факт вчинення інкримінованого останньому кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, незаконно впливати насвідків, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що відомості про особу підозрюваного дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення його належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо нього.
При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, 24 грудня 2021 року, до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про заборону підозрюваному ОСОБА_7 залишати житло цілодобово, зважаючи на ті обставини, що у даному кримінальному провадженні на даний час не доведено стороною обвинувачення стосовно підозрюваного наявності ризиків, викладених у клопотанні слідчого, крім ризику можливого переховування від органів досудового розслідування або суду та впливу на свідків, а відтак, зважаючи на зазначені обставини, заборона підозрюваному залишати своє житло цілодобово є недоцільною та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з начальником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 години вечора до 06 години ранку строком до 23 лютого 2022 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;
- не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4