Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 547/848/19
Провадження № 1-кп/553/44/2021
У Х В А Л А
Іменем України

01.12.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000008 від 15 січня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИЛА:

19 грудня 2019 року до Ленінського районного суду м. Полтави з Полтавського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за № 0000008 від 15 січня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 367 КК України .

22 грудні 2019 року попереднім складом суду у провадженні було призначено підготовче судове засідання.

Згідно ухвали суду (головуюча суддя ОСОБА_6 ) від 18 лютого 2020 року призначено судовий розгляд кримінального провадження.

Згідно розпорядження № 9 від 03 серпня 2021 року керівника апарату Ленінського районного суду м. Полтави щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, було проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи з підстав з перебуванням судді ОСОБА_6 у відпустці в зв`язку з вагістністю та пологами, та визначено іншу голоуючу суддю ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року закінчено підготовку кримінального провадження відносно ОСОБА_4 до судового розгляду та призначено судове засіданння в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави.

Згідно ухвали суду від 01 грудня 2021 року продовжено судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 з підготовчого розгляду та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_4 на доопрацювання прокурору, для встановлення відомостей відносно потерпілого у кримінальному провадженні та відповідних анкетних даних даної сторони, встановлення фактичних обставин матеріального склад злочину, в якому обвинувачується останній, визначення розміру збитків завданих діями обвинуваченого ОСОБА_4 .. При цьому, прокурор вказав, що встановлення зазначених обставин є необхідним для визначення точного формулювання обвинувачення та пред`явлення його ОСОБА_4 .. Наведені вище обставини в судовому засіданні прокурор вважав обґрунтованими для повернення обвинувального акта прокурору для усунення невідповідностей, які є суттєвими, об`єктивними та достатніми для задоволення даного клопотання.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вказував про те, що половина з наведених прокурором в судовому засіданні підстав для повернення обвинувального акту прокурору носять надуманий характер, хоча таке право законодавчо закріплене за прокурором, а тому при вирішенні даного питання покладався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, при цьому не наводячи підстав для обґрунтування своєї позиції.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та повернення обвинувального акту прокурору, з наступних підстав.
Пунктом 3 частини 3 ст. 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
У відповідності до ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити: у відповідності до пункту 3 частини даної статті анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); у відповідності до пункту 5 частини 2 виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; згідно пункту 7 часини 2 повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування неповно та не достеменно вивчено відомості, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, з приводу того факту, що не встановлено та визначено потерпілого у даному провадженні, не визначено матеріальний склад та не встановлено збитків завданих з неправомірними діями ОСОБА_4 , відсутнє повне та чітке формулювання обвинувачення у даному провадженні з огляду на дані обставини.

Наведені вище прокурором підстави для повернення обвинувального акту, суд визнає обґрунтованими та об`єктивними.
Таким чином, без встановлення потерпілого не можливо буде з`ясувати всі обставини, які підлягають дослідженню та оцінці для кваліфікації неправомірних дій ОСОБА_4 ..
Обвинувальний акт не містить анкетних відомостей про потерпілого, що в свою чергу може призвести до того, що потерпіла особа не матиме можливості пред`явити свої законні вимоги до ОСОБА_4 , зокрема щодо відшкодування збитків. Таким чином, у такий спосіб органом досудового слідства потерпіла особа позбавлена статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку, що на стадії досудового розслідування слідчим не було встановлено особу потерпілого, та її анкетні дані, що в свою чергу призведе до порушення прав потерпілого, передбачених ст. 56 КПК України, а саме: потерпілому матеріали досудового розслідування не відкриті, потерпілим фактично не відомо про закінчення досудового розслідування, не роз`яснено право пред`являти цивільний позов у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно до ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Стадія підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню має організаційний характер, в результаті якого суд, приймаючи рішення, керуючись ст. ст. 314-315 КПК України, має перевірити відповідність вимогам кримінального процесуального закону обвинувальний акт, підготувати умови для проведення судового розгляду й призначити справу до судового розгляду, або повернути обвинувальний акт прокурору.
Суд приймає практику застосування судами законодавства України, яким передбачено захист прав потерпілих від скоєних злочинів та правові позиції, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 13 від 02.07.2004 року, що суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні з метою з`ясувати всі обставини справи й захистити його права та законні інтереси.

Таким чином, відсутність відомостей про потерпілих у обвинувальному висновку, зокрема їх анкетних даних, є істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, та наявність такої неузгодженості у матеріалах кримінального провадження з обвинувальним актом прямо порушують права потерпілого на доступ до судочинства. Оскільки, в такий спосіб суд позбавлений можливості повідомити потерпілого про дату підготовчого судового засідання, участь якого є обов`язковою. В той же час, згідно вимог чинного процесуального законодавства суд тільки сприяє, в даному випадку прокурору, у виклику в судове засідання потерпілого шляхом направлення судової повістки про виклик.

Встановлені вище обставини виключають самі по собі процесуальну можливість призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки невідповідності, які містяться в обвинувальному акті є такими, що прямо впливають на об`єктивність, диспозитивність судового процесу та впершу чергу є такими, що порушують права потерпілих визначені ст. 56 КПК України, що у відповідності до ст. ст. 409, 412 КПК України, є істотним порушенням чинного законодавства і являється правовою підставою для послідуючого скасування вироку суду.

Прокурором, як окремою суттєвою підставою для повернення обвинувального акту, наводилась обставина, а саме: відсутність формулювання обвинувачення та інших складових обвинувального акту, а саме відсутність розміру матеріальних збитків, які суд визнає об`єктивними з наступних підстав.
Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Відсутність вказаних обставин, позбавляє обвинуваченого, реалізувати своє право на захист, тобто надати показання та докази, з урахуванням конкретно пред`явленого обвинувачення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає, в ньому відсутні місце скоєння інкримінованого кримінального правопорушення та його спосіб.
Формулювання в обвинувальному акті, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але і на весь, визначений КПК України, порядок судового розгляду.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не містить чіткого твердження про вчинення ОСОБА_4 (за позицією обвинувачення) кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Формулювання обвинувачення є нечітке та неконкретне, про що також зазначено безпосередньо прокурором в судовому засіданні та призводить до неможливості реалізувати обвинуваченим свого права на захист, надання доказів спростування способу вчинення злочинів.
Так, з системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення та інших складових обвинувального акта немає в законі будь - яких застережень чи вимог, тобто зазначається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор. Спосіб же викладення формулювання обвинувачення та правильність зазначення інших відомостей може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який відповідно, до вимог ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише за наявності суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, які можуть потягти за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість або незрозумілість суті обвинувачення, від якого має захищатися особа.

Разом з цим заперечення обвинуваченого ОСОБА_4 проти повернення носять формальний декларативний характер, позбавлені правового підгрунття, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

В свою чергу, є слушною позиція захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 щодо наявності у прокурора права, визначеного законом, на повернення обвинувального акту для усунення його невідповідностей вимогам процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши матеріали справи та обвинувальний акт, суд вбачає невідповідність обвинувального акта вказаним вище вимогам закону, оскільки він не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення, визначення потерпілої сторони та розміру матеріальних збитків. Вказані порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не є можливим, так само, як і не є можливим те, щоб продовжувати судовий розгляд, що вказує про обґрунтованість клопотання прокурора про повернення обвинувального акту прокурору.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 291,314,371,372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт від 30 вересня 2019 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України повернути прокурору Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

На ухвалу колегії суддів може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1