УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора віділу організації процесуального керівництва та підтримування публічного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002282, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2021, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора віділу організації процесуального керівництва та підтримування публічного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002282, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2021, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням ГУ СБУ в АР Кримздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002282 від 05.11.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2018 році ОСОБА_5 домовився та розпочав з громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільну діяльність у вигляді вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції на території Олешківського району, Херсонської області. Вказану господарську діяльність зазначені особи здійснювали на довірчих відносинах без ведення будь-яких юридично завірених документів (договорів, розписок, актів, доручень, фінансових документів тощо) по відношенню один до одного. Фінансування спільної господарської діяльності здійснювалася обома партнерами у період з 2018-2019 років. Згідно попередніх домовленостей, функціями ОСОБА_6 були засаджування, обробка земель та збір врожаю, ОСОБА_5 займався іншими організаційними питаннями. Після отримання прибутку, доходи між ними повинні були розподілятись порівну, у випадку неврожаю та понесення збитків ОСОБА_6 повинен був віддати ОСОБА_5 половину розхідної частини.

У подальшому, у 2020 році, враховуючи той факт, що доходи від зазначеної діяльності були не значними, ОСОБА_5 вирішив вивести свою частку з їх спільного бізнесу, безпідставно оцінивши її на власний розсуд в розмірі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень, про що повідомив громадянина ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , оцінивши всі витрати, які він поніс в ході їх спільної діяльності, повідомив ОСОБА_5 , що частка останнього складає 300 000, 00 (триста тисяч) гривень, які він і готовий виплатити.

Не погоджуючись з розрахунками ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , починаючи з червня 2021 року, почав здійснювати психологічний тиск, як особисто так і через третіх осіб, на ОСОБА_6 та членів його родини, погрожуючи останнім заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та пошкодженням їхнього майна у разі несплати йому суми грошових коштів у розмірі 1 500 000,00 гривень. У ході здійснення таких погроз, ОСОБА_5 систематично вимагав від ОСОБА_6 продажу наявного в останнього майна, у тому числі особистого автотранспортного засобу, наголошуючи при цьому, що у разі невиконання його вимог, він буде вимушений вживати більш радикальні заходи, в тому числі такі, що можуть нанести значну шкоду йому та його близьким родичам. В свою чергу ОСОБА_6 враховуючи обстановку, що склалася, будучи переконаним про дійсність реалізації цієї погрози, сприймав висловлені погрози як реальні.

Побоюючись за власне життя та життя своєї родини ОСОБА_6 у серпні 2021 року передав ОСОБА_5 сільськогосподарську продукцію, яку останній оцінив у 300 000, 00 (триста тисяч) гривень.

Отримавши вказану продукцію у серпні 2021 року ОСОБА_5 , будучи не задоволеним зазначеною ситуацією, продовжив залякувати та погрожувати фізичною розправою ОСОБА_6 та членам його родини, у випадку якщо той не віддасть йому ще 1 200 000, 00 (один мільйон двісті тисяч) гривень.

При цьому, ОСОБА_5 декілька разів приїздив до батьків ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та відкрито погрожував їм застосуванням фізичного насильства та вимагав, щоб ОСОБА_6 швидше повертав йому надуманий ним борг.

Отже, своїми вищезазначеними протиправними діями ОСОБА_5 створив умови щодо перебування ОСОБА_6 та його родини (рідного брата та батьків) у постійному страху та переживань за своє життя та здоров`я.

У зв`язку з постійними погрозами застосування реальної фізичної сили від ОСОБА_5 з вимогами передачі грошових коштів, ОСОБА_6 домовився з ним про особисту зустріч вранці 16.11.2021 на заправці «Shell», що заходиться на об`їзній дорозі поблизу м. Нова Каховка Херсонської області.

16.11.2021 близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_6 разом зі своїм братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибули на обумовлене місце. Приблизно через 10 хвилин на місце зустрічі приїхав ОСОБА_5 з невстановленою особою на автомобілі з державним номером « НОМЕР_1 ». Метою зустрічі було вирішення питання пов`язаного з вимаганням ОСОБА_5 від ОСОБА_6 грошових коштів та донесення одне одному аргументів стосовно боргів та розподілу коштів.

Під час зустрічі, ОСОБА_5 наголошував на тому, що взагалі ОСОБА_6 йому винен 4 500 000,00 (чотири мільйони п`ятсот тисяч) гривень. Свої доводи ОСОБА_5 аргументував тим, що особисто нарахував збитки від спільної діяльності за весь час. При цьому, ОСОБА_5 зазначив, що в цю суму входять кошти, які він надавав у їх спільний бізнес це близько 100 000,00 (сто тисяч) доларів США та відсотки.

Після вказаної розмови ОСОБА_6 з ОСОБА_5 та висловлювання відповідних доводів один одному, останній почав агресивно себе поводити. ОСОБА_5 взяв брата ОСОБА_6 ОСОБА_7 за горло та наніс удар по обличчю своєю головою, чим завдав ОСОБА_7 фізичного болю. Після того, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вимагання, з метою залякування вдарив ОСОБА_6 в обличчя кулаком, чим спричинив йому тілесні ушкодження та фізичного болю.

Відразу після описаних подій ОСОБА_5 почав вимагати, щоб ОСОБА_6 поїхав з ним до нотаріуса з метою переоформлення автомобіля «Хюндай Акцент», що належить на праві власності останньому, на когось із знайомих ОСОБА_8 . На вказану вимогу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечив. Після чого, ОСОБА_5 забрав з рук ОСОБА_6 ключі від його транспортного засобу та залишив при собі.

16.11.2021 перебуваючи у приміщенні кафе «Black Espresso Bar» у м. Нова Каховка Херсонської області, сприймаючи реально погрози ОСОБА_5 щодо застосування насильства до нього та його близьких родичів, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 на вимогу останнього частину грошових коштів.

Крім того, 16.11.2021 з метою переслідування ОСОБА_5 , а також недопущення знищення ним майна громадянина України ОСОБА_6 , було здійснено проникнення до будівлі кафе «Black Espresso Bar» за адресою: АДРЕСА_2 , після чого у вказаному приміщенні проведено обшук.
У результаті вказаного обшуку було виявлено та вилучено:
1) сумка кольору хакі; за результатом обшуку упакована до полімерного пакету синього кольору, упакованого способом, що унеможливлює доступ до його вмісту без порушення цілісності пакування (Пакет № 1 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
2) предмети зовні схожі на грошові кошти на загальну суму 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) гривень, банкноти номіналом по 500 (п`ятсот) гривень у кількості 2400 (дві тисячі чотириста) купюр з серією НОМЕР_2 ; за результатом обшуку упаковані до сейф-пакету № 00120318 (пакет № 2 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
3) мобільний телефон марки «IPHONE» модель «11 PRO MAX», IMEI НОМЕР_3 (належить ОСОБА_5 ); за результатом обшуку упакований до сейф-пакету № 00120320 (пакет № 3 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
4) ніж з сірою рукояткою (належить ОСОБА_5 ); за результатом обшуку упакований до сейф-пакету № 00120317 (пакет № 5 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
5) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 автомобіль «Hyundai Accent», відповідно до якого т/з належить громадянину України ОСОБА_6 (належить ОСОБА_6 ) за результатом обшуку упакований до сейф-пакету № 00120319 (пакет № 4 до протоколу обшуку від 16.11.2021).
У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Від ОСОБА_5 та його захисника до суду надійшла заява про розгляд клопотання у їх відсутність, позицію щодо арешт майна не висловили.

Власник майна у судове засідання також не з`явився, просив розгляд клопотання проводити у його відсутність.

Дослідивши клопотання та додані на його обгрунтування матеріали, заслухавши доводи прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням ГУ СБУ в АР Кримздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002282 від 05.11.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Звернення прокурора з клопотанням про арешт на вказане майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для часткового арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.
Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на яке прокурором планується накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження №0002282 від 05.11.2021, у зв`язку з чим клопотання про застосування такого обмежувального заходу як арешт в цій частині не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора віділу організації процесуального керівництва та підтримування публічного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо кіберзлочинності управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002282, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2021, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, а саме:

сумка кольору хакі; за результатом обшуку упакована до полімерного пакету синього кольору, упакованого способом, що унеможливлює доступ до його вмісту без порушення цілісності пакування (Пакет № 1 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
предмети зовні схожі на грошові кошти на загальну суму 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) гривень, банкноти номіналом по 500 (п`ятсот) гривень у кількості 2400 (дві тисячі чотириста) купюр з серією НОМЕР_2 ; за результатом обшуку упаковані до сейф-пакету № 00120318 (пакет № 2 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
мобільний телефон марки «IPHONE» модель «11 PRO MAX», IMEI НОМЕР_3 (належить ОСОБА_5 ); за результатом обшуку упакований до сейф-пакету № 00120320 (пакет № 3 до протоколу обшуку від 16.11.2021);
ніж з сірою рукояткою (належить ОСОБА_5 ); за результатом обшуку упакований до сейф-пакету № 00120317 (пакет № 5 до протоколу обшуку від 16.11.2021), із забороною розпоряджатися та/або користуватися арештованим майном.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1