Провадження №1-кп/523/1126/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000967 від 28.06.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
На адресу Суворовського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси для розгляду одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також надійшли матеріали кримінального провадження та відповідні заяви потерпілого і сторони захисту.

Положення ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2019 року приблизно о 15:50 годині обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи у палаті №6 в ЛОР відділенні МКЛ №11 за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Воробйова 5, діючи умисно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з тумбочки біля ліжка мобільний телефон марки «Apple iPhone 8», МQ7F2LL/A, imei НОМЕР_1 , темно сірого кольору, вартістю 24999 гривень, із сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , який проходив стаціонарне лікування, заволодівши яким вказаний обвинувачений вийшов з палати і направився до виходу з вказаного відділення, але був затриманий вказаним потерпілим, а відтак обвинувачений не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні закінченого замаху на кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 , за участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року, обвинувальний акт від 26.07.2019 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000967, внесеному до ЄРДР 28.06.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, - спрямовано прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси (Одеської місцевої прокуратури №4), для внесення з урахуванням вимог Глави 25 КПК України.
З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнавав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним незакінченого замаху на кримінальний проступок, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а відтак дії зазначеної особи вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), що карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч.3 ст.15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

За ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Отже, при призначенні покарання за незакінчений кримінальний проступок, суд, керуючись положеннями статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальний проступок не було доведено до кінця, а за вчинення замаху на кримінальний проступок строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.68 КК).
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер, обставини і ступінь закінченості вчиненого ним та те, що скоєне ним відноситься до незакінченого замаху на кримінальний проступок, відшкодування потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди шляхом повернення майна, особа обвинуваченого свою провину визнає, раніше не судимий, на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» не перебуває, забезпечений місцем реєстрації й проживання, де характеризується посередньо, але офіційно не працевлаштований і неодружений, сукупність чого свідчить про відсутність у обвинуваченого легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується суд, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання зазначеної особи, не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 (зокрема, його не працевлаштованість та відсутність легальних джерел доходів), які за приписами ст.ст.53, 57 КК України обумовлюють неможливість призначення йому таких видів покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 61, 65-68 цього ж Кодексу доходить висновку про те, що виправлення зазначеного обвинуваченого й недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.185 КК України та приписів ст.68 вказаного Кодексу межах, але із застосуванням положень ст.ст.75, 76 цього Кодексу та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з одночасним покладенням на вказаного обвинуваченого низки відповідних обов`язків, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_2 , покласти на Біляївський міськрайонний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Apple iPhone 8», МQ7F2LL/A, imei НОМЕР_1 , який переданий на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 , вважати повернутим за належністю вказаній особі.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Біляївського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для ОСОБА_2 , у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1