Справа № 204/5540/21
Провадження № 1-в/204/845/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 637 від 15 липня 2021 року, зазначено про те, що психічний стан хворого продовжують обумовлювати емоційні розлади у вигляді дратівливості, конфліктності; наявні часткові дисимулятивні тенденції (продовжує заперечувати галюцинаторну симптоматику, викладену в медичній документації). Вчинене діяння сприймає поверхнево, розповідає про вчинене правопорушення без очікуваного емоційного резонансу. Не розуміє рецидивуючого характеру наявного у нього психічного захворювання. Не усвідомлює необхідності прийому підтримуючого лікування у майбутньому. При патопсихологічному дослідженні відмічається виражена дисимулятивна тенденція, активно-оборонна позиція, завзятість й ригідність у відстоюванні власної позиції, недовірливість, настороженість, образливість, відчуття небезпеки, імпульсивність, емоційна нестійкість, асоціальна поведінка, високий рівень домагань, рішучість. Враховуючи викладене, пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Законний представник у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.
Представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заяву. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_3 зумовлює особливу небезпеку для суспільства та може вчинити в майбутньому суспільно небезпечне діяння. Дисимуляція своїх хвилювань це заперечення пацієнта, що він на момент перед тим, як скоїв правопорушення страждав на захворювання та галюцинаторну симптоматику. На момент скоєння правопорушення, він це заперечує. Заперечує хворобливу симптоматику під час того, як скоїв правопорушення, в момент скоєння правопорушення. Гострий поліморфний психіатричний розлад згідно критеріям не може тривати більше ніж два місяці, в подальшому, якщо симптоматика залишається незмінною, діагноз змінюється. Цей діагноз може змінюватися, оскільки це гострий розлад. Просила заяву задовольнити.
В судовому лікуючий лікар ОСОБА_7 пояснила, що вона є лікуючим лікарем ОСОБА_3 з березня 2021 року, з цього часу він перебуває під її наглядом. За останні шість місяців психічний стан ОСОБА_3 продовжує обумовлювати емоційні розлади у вигляді дратівливості, конфліктності. Після перебування пацієнта в обсервації, він відмовився виконувати вимоги медичного персоналу. Не реагував на зауваження, був дратівливим. У відділенні тримається зверхньо, спілкування підтримує вибірково. Збирав біля себе пацієнтів у яких інтелект нижчий чим у нього, маніпулював та керував їх діями. Заперечував галюцинаторні порушення, які викладені в медичній документації. Говорив, що такого не говорив. Проте, що прослуховується телефон говорив, що не може зрозуміти звідки була така впевненість, просто знав це і все. При уточнюючих питаннях помітно нервував. Про скоєне розповідав без жалю, говорив, що в нього було відчуття загрози своєму життю. Наявності у себе хронічного психіатричного захворювання не розумів. Вважав себе психічно здоровим. На даний час у ОСОБА_3 не сформовані настанови на постійний прийом підтримуючого лікування та необхідності спостереження у лікаря психіатра. В зв`язку з відсутністю пігулок, які були призначені ОСОБА_3 в аптеці лікарні, йому були призначені інші пігулки, які були наявні в аптеці. Через декілька днів ОСОБА_3 поскаржився на погане самопочуття після вживання пігулок, які йому були замінені, говорив що дуже багато побічних ефектів від них, тому він самостійно вирішив за власні кошти купити ті пігулки, які він раніше приймав. На даний час у пацієнта не має розуміння, щодо необхідності постійного прийому вказаних пігулок. Говорить, що буде приймати зараз пігулки, оскільки так для себе визначив. Пацієнт вважає, що він є психічно здоровим і необхідності прийому ліків в нього не має. В пункті № 27 висновку комісії лікарів-психіатрів описана симптоматика пацієнта. ОСОБА_3 відповідно до висновку є таким, що становить особливу суспільну небезпеку для оточуючих, оскільки у нього на даний час зберігаються емоційні розлади та афективні тенденції. Все це виражається в тому, що пацієнт не до кінця розкриває свої хвилювання під час свого хворобливого стану. Не вміє контролювати свої емоції. Також не розуміє необхідності прийому лікування. Доцільність подальшого лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом була вирішена комісією лікарів-психіатрів. Також, ОСОБА_3 збирав пацієнтів, які хворіють на олігофренію та маніпулював ними, після чого один із таких пацієнтів відмовився від прийому їжі. Після чого, ОСОБА_3 задля виставлення себе в хорошому світлі вмовив вказаного пацієнта на прийом їжі. У ОСОБА_3 не усунено клінічний чинник, оскільки пацієнт не до кінця розповідає про свої хвилювання, заперечує та говорить, що в нього не було ніяких галюцинацій. Заперечує факт вчинення суспільно небезпечного діяння. Коли пацієнти надходять до лікарні, вони розповідають про себе, про вчинені дії. В процесі медикаментозного лікування особи підтверджують, що дійсно вчинили певні діяння, що чули певні голоси, однак ОСОБА_3 говорить, що в нього не було голосів, заперечує те, що раніше стверджував, а саме про прослуховування телефону. Він заперечує все, що з ним відбувалося раніше, тим самим приховує це. ОСОБА_3 не до кінця розуміє про наявність у себе хронічного психіатричного захворювання. Всі конфліктні ситуації, які трапляються фіксуються в щоденникових записах. Для можливості зміну режиму лікування ОСОБА_3 необхідно усунути наявний на даний час клінічний чинник та необхідно, щоб у ОСОБА_3 були настанови на подальше лікування. Щоденникові записи веде лікар на підставі проведених особистих бесід з пацієнтом та спостережень за пацієнтом. Щоденникові записи ведуться на підставі тижневих спостережень за пацієнтом. Окрім цього, в щоденникові записи включаються доповіді медичного персоналу. На даний час у ОСОБА_3 психічний стан з дисимуляцією своїх хворобливих переживань (заперечує, що на момент вчинення та після вчинення хворобливу психосимптоматику). Саме дисимілятивні тенденції є клінічним чинником, який на даний час у ОСОБА_3 не усунутий. Крім того, стан пацієнта підтверджується і щоденниковими записами, а саме від 01 березня 2021 року, відповідно до якого «При огляді скарг не висловлює, в розмову вступає охоче, маячні ідеї активно не висловлює. Лікування і настанови на майбутнє не сформовані. З посмішкою каже, що буде приймати ліки»; від 17 березня 2021 року, відповідно до якого «В розмову вступає охоче, часто за власною ініціативою. Емоційно парадоксальний. Мислення паралогічне, нецілеспрямоване, схильний до резонерства. Омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї активно не висловлює але при розпитуванні неохоче повідомляє, що колись вважалось «хтось прослуховував телефон». Оцінки натепер, тобто то був хворобливий стан чи ні, дати не може. Критично свій психічний стан не оцінює, не усвідомлює хворобливості переживань минулого, описаних в медичній документації (слухові омани сприйняття, маячні ідеї переслідування). Лікувальні настанови на майбутнє не сформовані, каже з посмішкою, що буде приймати ліки; від 24 березня 2021 року, відповідно до якого «З іншими пацієнтами тримається високомірно. Незадоволений перебуванням на лікуванні, вважає себе психічно здоровою людиною. З лікуючим лікарем тримається підкреслено ввічливо. Продуктивна психосимптоматика не виявляється. Критичні здібності порушені. Лікування приймає під наглядом медичного персоналу»; від 05 квітня 2021 року, відповідно до якого « ОСОБА_8 контроль над власною поведінкою та емоційними реакціями порушений. Був схильним скорочувати дистанцію при спілкуванні. Омани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. Маячних ідей не висловлював. Продовжував дисимілювати хворобливу симптоматику (омани сприйняття), описану в медичній документації, шляхом її заперечення «не було ніколи голосів, нічого такого не чув….. може щось перегнув на експертизі, а може це вони самі придумали». Про скоєне розповідав без очікуваного емоційного резонансу. Не розуміє необхідності в лікуванні. Критичні здібності порушені»; від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого «Доступний мовному контакту, на запитання відповідає обережно, часто відводе погляду у бік. Емоційні реакції маловиразні. Мислення паралогічне, непослідовне. На більшість питань стосовно хворобливої симптоматики минулого дає ухильні відповіді «я не пам`ятаю, все було, як у тумані, я нічого не розумів». Категорично заперечує галюцинаторну симптоматику, яка описана в медичній документації, з роздратуванням каже «я так не казав, такого не було, ні шепіта, ні голосів». Вважає себе психічно здоровим, каже з цього приводу «мій психічний стан зараз вийшов на нормальний рівень». Не усвідомлює необхідності лікування під наглядом лікаря-психіатра у майбутньому»; від 13 квітня 2021 року, відповідно до якого «За доповіддю медичного персоналу під час виводу з обсерваційної палати, у пацієнта змінився психічний стан: відмовлявся виконувати інструкції медичного персоналу, сперечався з медичним персоналом, не реагував на зауваження, підвищував тон голосу, був дратівливим, висловлював своє невдоволення режимними вимогами відділення. При огляді скарг не висловлює. Емоційно не стійкий, дратівливий. Відмовляється переходити в палату. Проведена психокорекційна бесіда, дані роз`яснення. Після бесіди погодився перейти до палати»; від 15 квітня 2021 року, відповідно до якого «В психічному стані без суттєвої динаміки. У відділенні тримається зверхньо, розкуто, з відчуттям переваги. Прагне стати лідером серед пацієнтів. Емоційно лабільний, легко підвищує тон бесіди, але намагається себе контролювати. Продовжує приховувати психопатологічну симптоматику минулого, не розкриває мотивів скоєного, намагається ухилитись від відповідей на запитання про це. Критичні здібності порушені. У зв`язку з відсутністю т. кеветипін в аптеці закладу, проводиться корекція лікування, призначається т.трифтазин, про що пацієнт своєчасно поінформований»; від 22 квітня 2021 року, відповідно до якого «При огляді пацієнт скаржиться на слабкість, сонливість, в`ялість. Каже, що погано переносить т. трифтазин. Просить призначити йому т. квартепін. При бесіді дані роз`яснення, що препарат відсутній в аптеці закладу. Пацієнт повідомив, що буде просити матір придбати квартепін, про що повідомив їй під час телефонної розмови»; від 28 квітня 2021 року, відповідно до якого «До розмови вступає неохоче. На запитання відповідає коротко, довго обдумує відповіді. Намагається представити себе у вигідному для нього світі. Емоційно маловиразний. Під час обговорювання хворобливої симптоматики, описаної в медичній документації, дратується, нмагається ухилитись від даних відповідей. Не усвідомлює ні тяжкості скоєного ні свій психічний стан. Вважає, що «тут треба своє «відсидіти, а я вже своє відбув»; від 30 квітня 2021 року, відповідно до якого «У психічному стані без помітної динаміки. Проведена психокорекційна бесіда з метою вироблення стійких аутоагресивних стереотипів реагування в різних життєвих ситуаціях, формування позитивних соціальних установок на майбутнє; проведена психоосвітня бесіда, в ході якої роз`яснені основні прояви захворювання, необхідність постійної терапії, спостереження лікарем-психіатром. До розмови відноситься пасивно, доводи лікаря сприймає без зацікавленості. У зв`язку з появою в аптеці закладу т. квартепіна, проводиться корекція лікування, про що пацієнт своєчасно поінформований»; від 07 травня 2021 року, відповідно до якого «В розмову вступає охоче, часто за власною ініціативою. Емоційно парадоксальний. Мислення паралогічне, нецілеспрямоване, схильний до резонерства. Омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї активно не висловлює. Критично свій психічний стан не оцінює, не повідомляє хворобливі переживання минулого, які описані в медичній документації (слухові омани сприйняття, маячні ідеї переслідування). Лікувальні настанови на майбутнє не сформовані, каже з посмішкою, що буде приймати ліки»; від 21 травня 2021 року, відповідно до якого «У відділенні з деякими пацієнтами тримається високомірно. Незадоволений перебуванням на лікуванні, вважає себе психічно здоровою людиною. З лікуючим лікарем тримається підкреслено ввічливо. Продуктивна психосимпоматика не виявляється. При розмові про вживання психоактивних речовин пожвавлюється, але розповідає про це неохоче, стисло, позитивних настанов не висловлює. Критичні здібності порушені. Лікування приймає під наглядом медичного персоналу»; від 28 травня 2021 року, відповідно до якого «В психічному стані без суттєвої динаміки. З іншими пацієнтами спілкується вкрай вибірково, переважно зі схильними до порушення режимних вимог, аддиктивної поведінки. Лікування приймає під наглядом медичного персоналу, обтяжується перебуванням на лікуванні у закладі»; від 04 червня 2021 року, відповідно до якого «В розмову вступає неохоче, демонструє явне незадоволення бесідою. Протягом розмови подовгу мовчить перед тим, як дати відповідь на запитання, хрустить пальцями рук, відводе погляд у бік. Емоційно невиразний. Омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї не висловлює. При обговорюванні хворобливої симптоматики, що відмічалась під час скоєння правопорушення і в подальшому реагує дратівливо, відповідає «все було, як в тумані, я такого не казав, не було у мене ні шепіта, ні голосів… я не пам`ятаю, я нічого не тямив». Вважає себе психічно здоровим. Не розуміє наявності у себе хронічного психічного захворювання»; від 08 червня 2021 року, відповідно до якого «У відділенні збирає біля себе пацієнтів з низьким інтелектом, або схильних до порушення режимних вимог, керує та маніпулює їх діями. Після такого спілкування пацієнти стають розгальмованими в поведінці, не виконують інструкції з першого пред`явлення, сперечаються з медичним персоналом, стають схильними до порушень режимних вимог, їх поведінка має шантажно-демонстративний характер»; від 15 червня 2021 року, відповідно до якого «В психічному стані без суттєвої динаміки. У відділенні тримається зверхньо, розкуто, з відчуттям переваги. Прагне стати лідером серед пацієнтів. Емоційно лабільний, легко підвищує тон бесіди, але намагається себе контролювати. Продовжує приховувати психопатологічну симптоматику минулого, не розкриває мотивів мотивів скоєного, намагається ухилитись від прямих відповідей на запитання. Вчинене діяння сприймає поверхнево, без очікуваного емоційного резонансу без глибини емоційних переживань. Наявності у себе хронічного психічного захворювання не розуміє, вважає себе психічно здоровим»; від 29 червня 2021 року, відповідно до якого «В розмову вступає неохоче, каже: «все одно система поверне мною сказане, так, яку їй вигідно». Емоційно невиразний. Омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї не висловлює. Протягом розмови намагається триматись спокійно, але при обговорюванні хворобливої симптоматики, що відмічалась під час скоєння правопорушення і подальшому реагує дратівливо, відповідає: «я такого не казав, не було у мене ні шепіта, ні голосів… я не пам`ятаю, я нічого не тямив». Лікування приймає під наглядом медичного персоналу, формально погоджується з необхідністю прийому лікування, однак не може пояснити для чого це необхідно»; від 05 липня 2021 року, відповідно до якого «В розмову вступає неохоче, демонструє явне незадоволення бесідою. Каже « я вже 9 раз одне і те саме розповідаю, нічого не зміниться». Перш ніж відповісти на запитання, відводе погляд у бік, тре руки, хрустить пальцями, подовгу мовчить, на запитання відповідає коротко, обдумує кожну відповідь. Пояснює «все, що я буду казати повернеться проти мене… в системі так заведено, відсидіти кожному свій строк». Звинувачує у всьому «систему, під назвою психіатрія», «яка хоче, щоб я сидів тихо і нікого не чіпав». Емоційно монотонний. На момент огляду омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї не висловлює. Мислення аморфне, непослідовне, з елементами зісковзувань. При обговорюванні хворобливої симптоматики, що відмічалась під час скоєння правопорушення та описану в медичній документації, з роздратованістю повідомляє: «ніяких голосів не було, був тільки потік думок, які заважали спати». Стосовно прослуховування телефону, каже «вважалось, що хтось прослуховує телефон, тому, що чув в ньому свій голос, відчував якусь загрозу». Вчинене діяння сприймає поверхнево, розповідає про вчинене правопорушення без очікуваного емоційного резонансу: «взяв зброю та пішов стріляти зайців… проїхала машина і я почав стріляти по ній, бо відчував, що від людей, які були в машині, йде якась загроза». Не розуміє рецидивуючого характеру наявного у нього психічного захворювання. Не усвідомлює необхідності прийому підтримуючого лікування у майбутньому. Заявляє: «коли я випишусь із лікарні, то буду тримати ліки біля себе про всяк випадок»; від 12 липня 2021 року, відповідно до якого « ОСОБА_9 манірний, напружений. Має вплив на більш слабких пацієнтів. З медичним персоналом намагається бути ввічливим, але на зауваження реагує дратівливо. Незадоволений перебуванням на лікуванні, вважає себе психічно здоровою людиною. З лікуючим лікарем тримається підкреслено ввічливо. Продуктивна психосимптоматика не виявляється. Критичні здібності порушені. Лікування приймає під наглядом медичного персоналу»; від 19 липня 2021 року, відповідно до якого «Вступає до розмови неохоче, продовжує звинувачувати у всьому «систему, під назвою психіатрія», «яка хоче, щоб я сидів тихо і нікого не чіпав, але я вже своє відсидів». Емоційно монотонний. На момент огляду омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї не висловлює. Мислення аморфне, непослідовне, з елементами зісковзувань. При обговоренні хворобливої симптоматики, що відмічалась під час скоєння правопорушення та описану в медичній документації, з роздратованістю повідомляє «ніяких голосів не було, був тільки потік думок, який заважав спати». Стосовно прослуховування телефону, каже «виражалось, що хтось прослуховує телефон, тому що чув в ньому свій голос, відчував якусь загрозу». Вчинене діяння сприймає поверхнево, розповідає про вчинене правопорушення без очікуваного емоційного резонансу «взяв зброю та пішов стріляти зайців… проїхала машина і я почав стріляти по ній, бо відчував, що від людей, які були в машині, йде якась загроза».
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просила продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 оскільки на теперішній час не усунені фактори суспільної небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих.
Адвокат ОСОБА_5 суду пояснив, що він вважає, що з дослідженої в судовому засіданні медичної документації він не почув жодного підтвердження того, що зазначено в п. 27 висновку комісії лікарів-психіатрів, також цього не має і в щоденникових записах. Жодного доказу наявності підтвердження особливої суспільної небезпеки для оточуючих у ОСОБА_3 не було надано, окрім цього не було й зазначено в чому саме така небезпека проявляється. Те, що зазначено в щоденникових записах то все було написано зі слів медичного персоналу. Вважає, що жодних доказів того, що ОСОБА_3 несе особливу суспільну небезпеку для оточуючих не має, та про це не можуть свідчити щоденникові записи. Щодо того, що у ОСОБА_3 не має розуміння необхідності лікування так це є лише особистою думкою лікарів. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Суду пояснив, що він своїм способом життя опинився в такому положенні, в якому зараз перебуває. Те, що він пам`ятав, те і говорив, а те, що були голоси, шепіт, він цього не пам`ятає, згадати він того не може, ні тоді не міг цього пояснити, ні зараз. За довгий період часу в нього був лікуючий лікар, вів його майже 3 роки і вони дійшли до того висновку, що він може обходитись взагалі без лікування. Потім у нього погіршилися відносини з лікарем та він почав чути те, що не мав чути, що раніше 5 років на виписку не сподівайся. Квітіпін той препарат, який вплинув на його стан найменше з інших ліків. Він довів себе до того, що в нього з`явився психічний розлад, але на даний момент він вважає, що перебуває у стані тривалої ремісії, у нього немає цих проявів. На даний момент він не може сказати, що він здоровий чи хворий, він розуміє, що йому треба ще пройти лікування. Зараз ніяких проявів хвороби у нього немає. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу і перевіривши матеріали справи, дослідивши історію хвороби, щоденникові записи та витяги з журналу спостереження, суд вважає, що заява представника ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до п. п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Згідно п. 2 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31 серпня 2017 року за № 992 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276 ПЗМХ за рішенням суду застосовуються до осіб, які скоїли суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (далі - СНД), для надання їм психіатричної допомоги з метою інтеграції їх в суспільство та запобігання вчиненню ними повторних СНД.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, за міжкомісійний період в клінічній картині захворювання продовжували зберігатись емоційні розлади з дратівливістю, конфліктністю. 13 квітня 2021 року під час виводу з обсерваційної палати, відмовлявся виконувати інструкції медичного персоналу, не реагував на зауваження, підвищував тон голосу, був дратівливим, висловлював невдоволення режимними вимогами відділення, сперечався з медичним персоналом. У відділенні тримався зверхньо, розкуто, з відчуттям переваги. Прагнув стати лідером серед пацієнтів. Збирав біля себе пацієнтів з низьким інтелектом, керував та маніпулював їх діями. Після цього пацієнти ставали схильними до порушення режимних вимог відділення, сперечались з медичним персоналом, в їх поведінці спостерігались розгальмованість, шантажно-демонстративні форми поведінки. Омани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. Маячні ідеї не висловлював. Ухилявся від обговорення хворобливої симптоматики, що відмічалася під час скоєння правопорушення і в подальшому: заперечував галюцинаторні порушення, які були описані в медичній документації, заявляв «я такого не казав, не було у мене ні шепіта, ні голосів». Про скоєне розповідав без жалю, плутано, не розкривав його мотивів, стверджував, що «було відчуття загрози життю», але від кого воно йшло та в чому проявлялось, не пояснював. Наявності у себе хронічного психічного захворювання не розумів, вважав себе психічно здоровим на теперішній час. Зміни в психічному стані в період скоєного пов`язував з «переживаннями у зв`язку з розладом у сімейних стосунках». Не усвідомлював необхідності лікування під наглядом лікарня-психіатра в майбутньому.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікуючого лікаря в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Також, в судовому засіданні захисником не наведено жодного мотиву, який би міг свідчить про невідповідність висновку комісії лікарів-психіатрів фактичному стану здоров`я ОСОБА_3 та який би став підставою для зміни примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Твердження адвоката ОСОБА_5 щодо відсутності у ОСОБА_3 суспільної небезпеки для оточуючих, спростовується дослідженими в судовому засіданні щоденниковими записами та поясненнями лікуючого лікаря.
Суд звертає увагу на пояснення, які були надані ОСОБА_3 в судовому засідання, які повністю узгоджуються з наданим висновком комісії лікарів-психіатрів, щоденниковими записами та поясненнями, наданими лікуючим лікарем в судовому засіданні.
Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1