ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1236/20
"09" вересня 2021 р.
№ 187/1236/20
№ 1-кп/0187/32/21
У Х В А Л А

09 вересня 2021 року смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання

ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , обвинуваченого по ст. 152 ч.4, 309 ч.1 КК України

В С Т А Н О В И В

В судовому засіданні надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з посиланням на те, що органами досудового слідства він обвинувачується за ч. 4 ст. 152 КК України, як зґвалтування, вчинено щодо особи, яка не досягла 14 років, відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та по ст. 309 ч.1 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

19.07.2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

19.07.2020 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Під час досудового розслідування 20.07.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Петриківського районного суду обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 вересня 2020 року.

Ухвалою Петриківського районного суду від 15.09.2020 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено до 10 вересня 2021 року.

Посилаючись на доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого злочину проти малолітньої особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 10 до 15 років, та з метою уникнення покарання ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, робити вплив на потерпілого та свідків, прокурор вважає продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 була 15.09.2020 року допитана в закритому судовому засіданні, просила винести покарання ОСОБА_5 на погляд суду і заперечувала проти зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в подальшому просила розглядати справу у її відсутність та відсутність її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, просив обрати йому домашній арешт за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що на досудовому слідстві слідчим суддею Петриківського районного суду ОСОБА_9 було порушено законодавство про проведення обшуку без сторони захисту, а адвокат ОСОБА_10 не надав йому кваліфіковану правову допомогу. Просив змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримав думку підзахисного, просив обрати цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , посилаючись на припущення прокурора щодо участі ОСОБА_11 в скоєнні вказаних правопорушень і на тривалість тримання підзахисного під вартою.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Під час розгляду клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 зможе незаконно вплинути на свідків та малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також його твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились суд вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його можливість переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, суд вважає, що не може бути застосований запобіжний захід до ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім цього, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_5 оскаржував ухвалу Петриківського районного суду від 13.07.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2021 року було залишено без змін, з посиланням на ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, а саме вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, наявності ризиків, даних про особу обвинуваченого та відсутність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 .

За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, який притягувався раніше до кримінальної відповідальності, його сімейний стан, соціальні зв`язки, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, суд вважає продовжити раніше обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд вважає, що суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, що дає теж підстави для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 369, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого

ч. 4 ст. 152 КК , 309 ч. 1 України продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 09 вересня 2021 року до 07 листопада 2021 року.

Для утримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає направленню до слідчого ізолятора ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» МЮ України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_1