Справа № 183/1557/17
№ 1-кп/183/507/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з Сумським районним судом Сумської області кримінальне провадження № 0000014 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія відділення розмінування інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

31 липня 2014 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 159 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду старшого водія.
16 грудня 2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія відділення розмінування інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 25 березня 2015 року № 68 солдата ОСОБА_4 було відряджено до військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_2 для отримання інженерного майна строком на дві доби.
Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 27 березня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_3 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
В подальшому 07 квітня 2015 року, солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 27 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду та незаконно перебував за її межами до 07 квітня 2015 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 від дачі показань відмовився, вину свою визнав повністю, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Дійсно він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . З 27 березня 2015 року по 07 квітня 2015 року він дійсно був відсутній у військовій частині НОМЕР_3 . У скоєному щиро кається. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р НОМЕР_5 , суб`єктом якого він є, оскільки безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, надавши суду письмове клопотання про застосування до нього амністії.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показами свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав, що він в 2016 році проходив військову службу в АДРЕСА_2 на посаді офіцера групи розшукової роботи відділу організації патрульно-постової служби розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що, коли у військовій частині з`ясовують причини неявки конкретного військовослужбовця у військову частину, командування надсилає на адресу служби ВСП, військовому прокурору та керівництву доповідь та догану. Вказана інформація заноситься в журнали (списки) тих, хто самовільно залишив військову частину. Щодо ОСОБА_4 йому відомо, що цей військовослужбовець перебував у списках військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину. Вся інформація щодо військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, зберігається в головному управлінні. Коли він перебував на посаді, то надійшли списки військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, серед них, зокрема, був ОСОБА_4

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000014, згідно з яким 27.03.2015 року, солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у службовому відрядженні у смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, самовільно залишив місце служби без причин, вчинене в умовах особливого періоду (т. 2 а.с.63);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 16.12.2014 року № 304, про зарахування солдата військової служби ОСОБА_4 до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (т.2 а.с.168);

- довідкою з військової частини НОМЕР_2 , наданої солдату ОСОБА_4 про те, що він перебуває на військовій службі за призивом під час мобілізації згідно Указу Президента України 21 липня 2014 року № 607/2014 з 31 липня 2014 року, Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.07.2014 року № 159, зарахований до списків частини (т.2 а.с.169);

- копією обліково-послужного списку до військового квитка, серії НОМЕР_7 , в якому зазначено, що солдата ОСОБА_4 31.07.2014 року № 159 призначено у військову частину НОМЕР_2 на посаду водія (т.2 а.с.170);

- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2015 року № 68, про відрядження солдата ОСОБА_4 на підставі посвідчення про відрядження № 97 від 25.03.2015 року (т.2 а.с.171);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 31.07.2014 року № 159, про переміщення солдата ОСОБА_4 , який призваний під час мобілізації в особливий період в розпорядження командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , для подальшого проходження служби. Вважати його таким, що 16.12.2014 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби (т.2 а.с.172);

- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2015 року № 269, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 водія відділення розмінування інженерно - технічної роти групи інженерного забезпечення вважати таким, що вибув з військової частини польова пошта НОМЕР_1 (т.2 а.с.56);
- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 27.03.2015 року № 269, про призначення службового розслідування, щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_3 військовослужбовцем ОСОБА_4 , який 27.03.2015 року під час перебування у службовому відрядженні у АДРЕСА_2 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 та убув в невідомому напрямку (т.2 а.с.50);
- актом проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_3 під час перебування у службовому відрядженні у АДРЕСА_2 солдатом ОСОБА_4 (т.2 а.с.51-53);
- рішенням ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_6 , відповідно до якого, після проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_3 під час перебування у службовому відрядженні у АДРЕСА_2 солдатом ОСОБА_4 , останньому оголошено сувору догану та позбавлено премії за березень 2015 року у повному обсязі (т.2 а.с.49);
- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.04.2015 року № 61, про підсумки службового розслідування, відповідно до якого за самовільне залишення військової частини НОМЕР_3 солдату ОСОБА_4 оголошено сувору догану та позбавлено премії за березень 2015 року у повному обсязі (т.2 а.с.54);
- витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2015 року № 269, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 механіка-водія інженерно-дорожнього взводу, інженерно - технічної роти групи інженерного забезпечення, звільнено наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.09.2015 року № 46 з військової служби за призивом по мобілізації у запас. Вважати таким, що справи та посаду здав 22.09.2015 року. З 22.09.2015 року ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення знято з 23.09.2015 року і направлено для зарахування на військовий облік до Сумського ОМВК Сумської області (т.2 а.с.55).
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Однак, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, за місцем служби характеризується задовільно, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак на рівні мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
Однак, при призначенні покарання суд, дослідивши заяву ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від покарання, вислухавши учасників процесу вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 має бути звільнений від покарання.

До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

07 вересня 2017 року набрав чинності закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VIIІ і відповідно до ст. 2 вказаного Закону України ОСОБА_4 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, судом не встановлено, суд вважає, можливим, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1