Справа № 606/2151/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000003, внесеного 20.01.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 0000004, внесеного 20.01.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Бушинка, Немирівського району, Вінницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , останнє місце фактичного проживання АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, раніше судимого, востаннє:

13.12.2016 Тульчинським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 вирок Тульчинського районного суду від 13.12.2016 змінено, призначено остаточне покарання 4 роки і 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля зазначені кримінальні провадження,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2021 приблизно о 18 год. 30 хв. у ОСОБА_3 , який знаходився в с. Воля на вулиці Галана поряд із домогосподарством №44а виник умисел на вчинення крадіжки акумуляторної батареї із автомобіля, який знаходився в гаражі на території вищевказаного домогосподарства.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на викрадення чужого для нього майна, ОСОБА_3 , переконавшись, що його дії не будуть поміченими, скориставшись відсутністю дверей проник в приміщення гаража, що розташований за адресою АДРЕСА_3 . Знаходячись в гаражному приміщенні, ОСОБА_3 , переслідуючи корисливий мотив, діючи таємно, умисно, з метою особистого збагачення, через незамкнені двері проник в салон автомобіля, марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , після чого відчинив капот даного транспортного засобу та з відсіку двигуна викрав акумуляторну батарею марки «WESTA PREMIUM» 6CТ-60Аз вартістю 682 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_7 , розпорядився на власний розсуд.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення та сховище, вчинена повторно.

Крім того, 19.01.2021 в період з 19:00 до 20:00 год. у ОСОБА_3 , який знаходився поряд із господарством за адресою: АДРЕСА_4 , виник умисел направлений на незаконне заволодіння чужим для нього майном із автомобіля марки ВАЗ 21011, д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , який знаходився на узбіччі дороги поблизу вище вказаного господарства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в зазначений період часу ОСОБА_3 , з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, підійшов до вище зазначеного господарства та автомобіля. Перебуваючи біля цього автомобіля, який знаходився за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу відкрив двері та проник в салон, де важелем відкрив капот, проникнувши в який з відсіку двигуна викрав акумуляторну батарею марки «FORSA» потужністю 80 ампер, яка належала ОСОБА_8 , чим заподіяв шкоду в розмірі 1841,40 гривень.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_7 , розпорядився на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в сховище, вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні описаних в обвинувальних актах кримінальних правопорушеннях визнав повністю, погодився з усіма доказами, зібраними в справі в ході досудового слідства, які підтверджують його вину, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Просив суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, однак подали суду заяви, в яких просили кримінальне провадження розглядати у їх відсутності, при обранні ОСОБА_3 міри покарання покладалися на думку суду. Додатково потерпіла ОСОБА_8 вказала про те, що претензій до обвинуваченого морального та матеріального характерів не має.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальних актах, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування правильно встановлено фактичні обставини за яких було вчинено кримінальні правопорушення, обставини вчинення кримінальних правопорушень не оспорюються учасниками кримінального провадження, проте на думку суду, дії обвинуваченого ОСОБА_3 неправильно кваліфіковані, як проникнення в сховище за ч. 3 ст. 185 КК України, про що зазначив і захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 .

Так, на думку суду органом досудового розслідування у обох випадках необґрунтовано кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, як вчинення крадіжки з проникненням до сховища за обставин наведених в обвинувальних актах, зокрема, при вчиненні крадіжки у потерпілої ОСОБА_6 шляхом проникнення в середину салону автомобіля через незамкнені двері, а при вчиненні крадіжки у потерпілої ОСОБА_8 шляхом проникнення у салон автомобіля відкривши двері шляхом вільного доступу, як до сховища, зважаючи на те, що засоби охорони (замки та електрична сигналізація) в автомобілях в даному випадку не були задіяні.

Питання щодо наявності кваліфікуючої ознаки крадіжки - «проникнення у сховище» було предметом вирішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка в постанові 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к, провадження № 51-2436кмо18) акцентувала увагу на тому, що у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року, під сховищем пропонувалося розуміти «певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо».

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 у справі №653/3/18 дійшов висновку, що наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь яким способом.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи - сховища.

Автомобілі з яких були вчинені крадіжки ОСОБА_3 за даними ознаками не відноситься до сховищ, а тому, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно, а за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно статті 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів (ч.2 ст.185 КК України) та тяжких злочинів (ч.3 ст.185 КК України).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України не встановлено.

Обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог, визначених у статтях 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується, мотиви та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, особа винного, його вік, а також те, що такий раніше неодноразово судимий, вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність у потерпілої претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого, його поведінку до, під час та після вчинених злочинів.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі. Остаточне покарання призначити за правилами ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

У кримінальних провадженнях є процесуальні витрати за проведення: судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/120-21/2434-Д від 10.03.2021 в сумі 817,25 грн, судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/120-21/9471-АВ від 24.09.2021 в сумі 1029,72 грн, судової трасологічної експертизи №СЕ-19/120-21/1075-ТР в сумі 490,35 грн, судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/120-21/1356-Д від 16.02.2021 в сумі 980,70 грн, судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/120-21/9342-АВ від 27.09.2021 в сумі 1201,34 грн, всього в сумі 4519,36 грн, які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даних кримінальних проваджень.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та не продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 4519 (чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн 36 коп. стягнути з ОСОБА_3 в користь держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1