ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Оболонського УП ГУНП у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення,
в с т а н о в и в:
16.12.2021 до провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга на бездіяльність уповноважених осіб Оболонського УП ГУНП у місті Києві.
Оскільки заявник не отримав даних про те, що відомості за заявою від 25.11.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, особа, що звернулась зі скаргою, просить слідчого суддю:
поновити ОСОБА_4 строк на оскарження бездіяльності службових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у порушенні вимог ст. 214 КПК України;
зобов`язати уповноважену особу Оболонського УП ГУНП у м. Києві внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 про вчинення посадовими особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384 КК України.
Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Уповноважена особа Оболонського УП ГУНП у місті Києві в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки слідчого суддю не повідомлено.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Як вбачається зі змісту скарги та долучених на її обґрунтування документів, 25.11.2021 адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку до Оболонського УП ГУНП у місті Києві було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення від 25.11.2021, яку було отримано уповноваженою особою 29.11.2021.
Частиною 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
За змістом вказаної норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу, до якого надійшла заява чи повідомлення.
Також, ч. 2 ст. 60 КПК України передбачено, що заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
У роз`ясненнях, що містяться в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 №9-49/0/4-17, зазначається про те, що 10-денний строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, на звернення особи зі скаргою на бездіяльність слідчого починається з моменту вчинення такої бездіяльності, за виключенням триваючої бездіяльності, до якої відноситься неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні.
Тобто, така бездіяльність, як порушення вимог ст. 214 КПК України, має встановлений цим Кодексом строк в межах якого особа може подати скаргу до слідчого судді та така бездіяльність не вважається триваючою.
Початок обчислення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, на противагу тому, що строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії.
Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій її прийняття (ч. 1 ст. 116 КПК України).
16.12.2021 адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , не отримавши інформації про внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 25.11.2021, звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 303 КПК України, тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України.
Оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР могло мати місце протягом 10 днів з дня отримання заяви уповноваженою особою Оболонського УП ГУНП у м. Києві на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, а відтак посилання заявника на неотримання від органу досудового відомостей щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, є безпідставним.
Доказів на підтвердження обставин наявності перешкод для звернення до суду з метою реалізації права на оскарження згідно ст. 303 КПК України у термін, визначений кримінальним процесуальним законодавством, у скарзі не долучено та не вказано. Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення процесуального строку на подачу скарги не вбачається.
При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №19064V «Про міжнародні договори України», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна маги чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Разом з тим, право на суд одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975, §36), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).
Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).
Крім того, слідчий суддя звертає увагу заявника на тому, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 ЄСПЛ також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд учасником кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що оскільки особою, яка подала скаргу не дотримано встановлені ст. 304 КПК України строки для звернення до слідчого судді із оскарженням такої бездіяльності в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, відтак вона не може бути оскаржена до слідчого судді через призму здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, оскільки способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 116, 214, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Оболонського УП ГУНП у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1