Провадження № 11-кп/824/2046/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 259 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 03.06.2020 в нічний час доби, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв викрутку з гумовою рукояткою, вийшов з будинку та направився до дошкільного закладу № 785, що розташований по вул. Симиренка, 2-а у м. Києві.

Цього ж дня, приблизно о 03 год 30 хв ОСОБА_7 прибув за адресою: м Київ, вул. Симиренка, 2-а, де розташований дошкільний заклад № 785. Маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись заздалегідь заготовленою викруткою, віджав метало - пластикове вікно, яке розташоване на першому поверсі в будівлі дошкільного закладу № 785 та проник в середину приміщення кімнати № 10. Знаходячись в середині вказаного приміщення, ОСОБА_7 помітив телевізор марки «Samsung», модель CS20H4S/NWT, CS-20H4R з написом 3041 білого кольору та 101493041 рожевого кольору з дистанційним пультом до нього, вартістю 1346 грн., DVD-відео марки «LG», серійний номер 511D1CR239763 з написом червоного кольору 101493049 та 10496001 жовтого кольору з дистанційним пультом до нього, вартістю 1 266 грн., МРЗ-програвач «Mystery» з написом білого кольору 1 137722, вартістю 900 грн., електричний чайник «Otto SKtekkei», модель WK-5507, вартістю 200 грн., які він взяв та разом з вказаним майном покинув приміщення кімнати № 10 через метало - пластикове вікно. Таємно викравши чуже майно, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 16.06.2020 приблизно о 02 годині, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв викрутку з гумовою рукояткою, вийшов з будинку та направився до середньої загальноосвітньої школи № 297, що розташована по вул. Жолудева, 3-г у м. Києві.
Цього ж дня, приблизно о 02 год 30 хв ОСОБА_7 прибув за адресою: м. Київ, вул. Жолудева, 3-г, де розташована середня загальноосвітня школа № 297. Маючи, прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 переконавшись в тому, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись заздалегідь заготовленою викруткою з гумовою рукояткою, віджав метало - пластикове вікно, яке розташоване на першому поверсі в будівлі середньої загальноосвітньої школи № 297 та проник в середину приміщення кабінету № 108. Знаходячись в середині вказаного приміщення, ОСОБА_7 помітив під столом сумку чорного кольору з написом «PORTO», в середині якої знаходився ноутбук «Dell Inspiron 3567», серійний номер 6, вартістю 13 070 грн., які він взяв та разом з вказаним майном покинув приміщення кабінету № 108 через метало пластикове вікно. Таємно викравши чуже майно, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою поширення неправдивої інформації, недовіри до органів влади (поліції), 27.07.2020 о 01 год 17 хв, зателефонував на лінію служби 102 УОАЗОР Головного управління національної поліції у місті Києві та завідомо неправдиво повідомив про захоплення заручників в кількості 20 (двадцять) осіб, які знаходяться в автобусі по вул. Симиренка, 14/9 у м. Києві та про замінування приблизно 5 (п`яти) будівель на території міста Києва, серед яких зазначив тільки будівлю ТРЦ «Гулівер», що розташований за адресою: м. Київ, Спортивна площа, 1А.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 259 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки. Зобов`язано ОСОБА_7 згідно ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Стягнуто із ОСОБА_7 судові витрати у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп. на користь держави. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 3 років позбавлення волі.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарань більш суворим, у виді 5 років позбавлення волі. Одночасно застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробування, фактично не обґрунтовано мотивів такого рішення. У вироку суд послався лише на наявність пом`якшуючої обставини - щире каяття. Проте така обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять таких даних. Натомість матеріали провадження вказують на підвищену суспільну небезпеку вчинених діянь та особи обвинуваченого.
Обвинувачений для вчинення кваліфікованих крадіжок цинічно обирав навчальні середні та позашкільні заклади, охорони інтересів найменш захищених верств населення, в тому числі дітей, він намагався збагатитися за рахунок викраденого майна.
Покарання із застосуванням ст.75 КК України явно не відповідає вимогам ст.65 КК України та не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним та іншими особами зухвалих кримінальних правопорушень.
Три доведених епізоди злочинної діяльності обвинувачений вчинив протягом нетривалого часу. Тобто конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень не дозволяють обґрунтовано вважати можливим його виправлення без реального відбування призначеного покарання. В ході судового розгляду не здобуто відомостей, які б дозволяли правомірно застосувати положення ст. 75 КК України у даному кримінальному провадженні.
Прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе та призведе до подальшого нехтування нормами закону. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого, з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без нагляду та контролю в умовах ізоляції. Висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання та не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншим особам.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 259 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 259 КК України, є правильною.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним злочинів внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Покарання ОСОБА_7 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, і є правильним.
З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття у вчиненому, обставини, які обтяжують покарання - відсутні.
З урахуванням конкретних обставин вчинених кримінальних правопорушень, щире каяття обвинуваченого, який критично ставиться до своїх дій та правдиво розповів про обставини вчинених кримінальних правопорушень, його молодий вік, стан здоров`я та те, що він сирота, потерпілим шкода відшкодована шляхом повернення майна, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та правильно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та сприятиме його виправленню.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не надав правової оцінки тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово вчиняв посягання на чуже майно, що свідчить про підвищену небезпечність вчиненого і особи винного, є безпідставними, оскільки це у повній мірі враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Колегія суддів вважає, що реальне відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 , який пропонується в апеляційній скарзі, буде непропорційним заходом держави переслідуваній меті виправлення та попередження вчинення особами нових злочинів, яка досягнута у даному випадку може бути шляхом звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Також колегія суддів також звертає увагу на те, що все викрадене майно повернуто потерпілим.
Із врахуванням даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчинених злочинів, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що дає підтрави стверджувати про обґрунтованість і законність вироку в частині застосування положень ст. 75 КК України.
Крім того, враховуючи те, що судом першої інстанції було застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, то колегія суддів вважає, що більш кваліфіковане, а відтак і більш ефективне лікування обвинувачений отримає перебуваючи на волі, а не в умовах ізоляції від суспільства, що є додатковою підставою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
З урахуванням того, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, як вказується в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду щодо ОСОБА_7 має бути залишений без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4