Справа № 133/1701/19
Провадження №1-кп/149/15/22
Номер рядка звіту 56
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

03.02.2022 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Хмільник кримінальне провадження №0000153 від 27.02.2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велике Козятинського району Вінницької області, освіта - середня, одруженого, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не депутата.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 153 КК України

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 27.02.2019 року він близько 12.00 години зустрів на одній із вулиць у с. Велике Козятинського району Вінницької області мешканку цього ж села ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вулиці без нагляду. Скориставшись тим, що ОСОБА_9 є інвалідом з дитинства, внаслідок чого вона має вади статико-моторного і психорозмовного розвитку, які полягають у нездатності обслуговувати себе, спілкуватись, орієнтуватись у просторі, діючи з прямим умислом, ОСОБА_5 привів ОСОБА_9 до занедбаного будинку, який розташований по АДРЕСА_2 .
Після того, як ОСОБА_5 привів ОСОБА_9 до вищевказаного будинку, він зачинив вхідні двері до будинку зсередини, тим самим створив зовнішні перешкоди вільного пересування ОСОБА_9 , і утримував її у даному будинку з 12 до 15 години 27.02.2019 року.

27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері ОСОБА_7 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .

Утримуючи ОСОБА_9 у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 незаконно позбавив її свободи пересування, тобто можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.

Крім того, 27.02.2019 у період часу з 12 до 15 години, у нежитловому будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_9 , вчиняв щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в її тіло, без її добровільної згоди.

ОСОБА_5 , 27.02.2019 у період часу з 12 до 15 години, у нежитловому будинку по АДРЕСА_2 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 у зазначеному нежилому будинку, скориставшись її безпорадним станом, викликаним її розумовою відсталістю, внаслідок чого вона не могла розуміти характеру та значення

вчинюваних з нею дій і не могла чинити опір вчинюваним з нею діям, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства зняв одяг, в тому числі і натільну білизну з ОСОБА_9 , тобто оголив ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_5 стискував груди, ноги, руки, а також шию потерпілої ОСОБА_9

27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері ОСОБА_7 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .

На момент виявлення у вказаному нежилому будинку ОСОБА_9 була без пальто, предмети одягу на ній були одягнені не в тому порядку, в якому вони були одягнені на ній, коли вона йшла з дому: труси надягнуті задом наперед, рейтузи надягнуті під колготами. Також у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено ушкодження: гематому в тім`яній ділянці, садно (подряпину) в ділянці правого передпліччя, синець правій завушній ділянці, синці в ділянці шиї (2), синці в ділянці правого плеча, синець в ділянці правої молочної залози, синець на тильній поверхні правої кисті, синці в ділянці лівого стегна, синці в ділянці колінних суглобів справа і зліва. Крім цього, виявлено шкірні крапкові крововиливи (екхімози) в ділянці шкіри правої половини обличчя, правої завушної ділянки та шиї. Гематома, синці, виникли від дії тупих твердих предметів, садно - від дії гострого предмету, можливо 27.02.2019 року. Ушкодження у ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Відсутність у ОСОБА_9 будь-яких сторонніх накладань, ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів, цілість дівочої пліви, наявність вираженого кільця скорочення свідчать про те, що введення сторонніх тіл, в т.ч. статевого члена, у піхву не було. Синець в ділянці шиї та наявність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушної ділянки (екхімотичною маскою), свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї та перешкоджання венозному кровотоку у правій яремній вені. Вказане стиснення не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось так званою екхімотичною маскою. Також під час проведення судово-медичної експертизи встановлено, що обидві ступні ОСОБА_9 по підошовній частині, пальці ніг сильно забруднені сірим грунтом.

Крім того, під час огляду нежилого будинку по АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_5 утримував ОСОБА_9 , виявлено пальто, належне ОСОБА_9 , заховане у скриню, на якому обірвані два ґудзики. Ґудзики, відірвані із пальто ОСОБА_9 , також виявлені у зазначеному будинку.
За вказаних обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі, та ч. 1 ст. 153 КК України - вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146 та ч. 1 ст. 153 КК України не визнав, та в ході судового розгляду послідовно заперечував вчинення ним протиправних дій за досліджуваних обставин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він проживає по АДРЕСА_2 , а також в нього ще є будинок, в якому ніхто не проживає. Того дня він пішов до нежилого будинку, щоб відремонтувати дах на льошнику. Під час ремонту він почув, що в коридорі будинку хтось кричить, він підійшов та побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка вимовляла лише окремі звуки, та вивів її на вулицю, і хотів відвести її до бабусі після того, як відремонтує льошник, однак вона не пішла. Коли він відкрив двері, які були зачинені і від вологості важко відкривалися, то побачив людей. На запитання, чия це дитина відповів, що ОСОБА_10 його донька, чому він так сказав пояснити в суді не зміг. Також зазначив, що вони були одягнені у верхній одяг, а в скрині пальто потерпілої не було.
Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_7 повідомила, що проживає по АДРЕСА_3 разом з донькою, яка є особою з інвалідністю, та з матір`ю. 27.02.2019 вона вмила та одягнула доньку ОСОБА_9 , після чого за дорученням матері вона близько 09:00 год.-09:30 год. поїхала до м. Козятин, де перебувала приблизно півтори години. Коли вона повернулась додому, то побачила збентежену матір, яка пояснила, що одягнула ОСОБА_9 , щоб вийти на вулицю. Доки матір поралась по господарству, то ОСОБА_11 не стало. Після чого ОСОБА_7 разом з матір`ю почали обдзвонювати односельців та шукати потерпілу по селу, однак не знайшли її. Десь о 13:00 год., коли вони були десь за 1 км від місця злочину, ОСОБА_7 почула крик своєї дитини, з чого вона зробила висновок, що її донька десь закрита та приблизно о 13:00 - 13:30 год. вона зателефонувала до поліції. Працівники поліції приїхали з кінологом до будинку, в якому проживають вони з потерпілою. ОСОБА_7 дала речі доньки для службової собаки. По сліду собака повела в центр села та пішла поза клубом, звернула в вуличку та пішла поза стадіоном, вивівши на вулицю Миру до закинутого будинку. Поліцейський почав стукати в двері та вікно, але ніхто не відкривав. Згодом, коли ОСОБА_5 відкрив двері зсередини, то там з ним стояла потерпіла ОСОБА_9 . Спочатку ОСОБА_5 говорив, що це його дитина, але коли побачив ОСОБА_7 , то сказав, щоб вона забирала свою доньку. Донька ОСОБА_9 плакала та тримала руками штани, всі речі були одягнені на ній не так як ОСОБА_7 її одягала вранці, крім того, вона була без куртки, лосини були одягнені під колготками, а штани порвані. Після чого ОСОБА_7 з поліцейським зайшла в будинок, який був порожнім, в ньому стояв лише стіл на якому знаходилась пляшка та старий ніж. Під столом лежали ґудзики від куртки. Також була ще скриня , в якій знайшли куртку, шапку та ковдру в якій був ґудзик від куртки. Після чого вони поїхали до відділу поліції, а звідти до лікаря гінеколога. Також ОСОБА_7 повідомила, що її донька не здатна сама одягатись та роздягатись, а також без супроводу дорослих вона по селу не ходить. Щодо допиту потерпілої ОСОБА_9 її законний представник - ОСОБА_7 повідомила, що є недоцільним допит її доньки, оскільки вона є особою з інвалідністю, не може розмовляти та висловлювати думки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона проживає в с. Велике разом зі своєю донькою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Того дня ОСОБА_16 одягнула ОСОБА_9 в чистий одяг та десь о 09:30 год. поїхала в аптеку. Після чого ОСОБА_12 одягнула ОСОБА_9 та вийшла з нею на вулицю, де пішла поратись по господарству. Через хвилин 10-20 вона побачила, що ОСОБА_10 пропала та почала її шукати. Коли повернулась її донька - ОСОБА_16 , вони почали шукати її разом, а також залучили до пошуків сусідів, родичів та односельців. Потім вони викликали поліцію. Працівники поліції приїхали з собакою. ОСОБА_17 взяла слід та привела до закинутого будинку, що по АДРЕСА_2 . Зі слів свідка, дорога по якій вела собака була невідомою для ОСОБА_18 . Поліцейський почав стукати у двері будинку, які відкрив ОСОБА_5 , а за ним стояла ОСОБА_10 . На запитання поліцейського ОСОБА_5 повідомив, що то була його донька. Свідок зазначила, що ОСОБА_10 була одягнута не так як вранці. На рейтузи були одягнуті розірвані колготки. Куртки на ній не було. Поліцейський приніс куртку без гудзиків. Коліна та стопи в неї були брудні. Також свідок повідомила, що ОСОБА_16 може сама одягнутись, але неправильно.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що десь близько 12:00 год. він йшов до сусідки ОСОБА_20 та побачив ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , які йшли по вулиці Миру в с. Велике в напрямку будинку тітки ОСОБА_21 . Вони йшли поруч на відстані 1м-1,5м один від одного. ОСОБА_10 була одягнута в зимове пальто, а ОСОБА_22 в зимовому светрі. В судовому засіданні було оголошено протокол допиту свідка ОСОБА_19 , де він зазначав про ОСОБА_23 , але в судовому засіданні ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_9 . Крім того, зазначив, що його було залучено до огляду місця події в якості понятого. При огляді будинок був відчинений, в ньому був стіл, ліжко без матрацу та розібрана плита.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав, що працює начальником карного розшуку. В лютому 2019 від чергового отримав повідомлення про зниклу дівчину, після чого він разом із слідчо-оперативною групою та кінологами поїхали до бабусі зниклої дівчини, яка повідомила, що пропала дитина. Під час пошуків вони знайшли старий будинок. ОСОБА_24 почав стукати у двері. Двері відкрив чоловік та коло нього була дівчина, чоловік сказав, що то його донька. Однак потім мати потерпілої повідомила, що це її донька. Дівчина була без верхнього одягу в жилетці та кофті. Зі слів бабусі рейтузи були одягнуті навиворіт. Після цього вони почали оглядати будинок, де знайшли скриню в якій був одяг та ґудзики, які відповідають ґудзикам на одязі потерпілої. По завершенні огляду вони забрали ОСОБА_5 та потерпілу та доставили їх до відділу поліції.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що він працював оперуповноваженим в Козятинському відділі поліції та в лютому 2019 надійшло повідомлення про те, що в с. Велике зникла дівчина. Він разом з начальником та кінологом поїхали в с. Велике. По прибуттю йому повідомили, що дівчина хвора та зникла. Їм винесли речі зниклої та собака взяла слід. Вони пішли за собакою та дійшли до нежилих будинків. Потім він почув як начальник сказав, що знайшли дівчину. Коли підійшов туди, то побачив, що стоїть ОСОБА_5 та зникла дівчина. ОСОБА_5 повідомив, що то його донька. ОСОБА_26 одягу на дівчині не було, вона була вдягнута у рейтузи. Куртка знаходилась в будинку в дерев`яному комоді.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні повідомив, що в лютому 2019 до нього на роботу приїхали працівники поліції та попросили допомогти знайти хвору дівчину. Вони приїхали до місця проживання дитини, там знаходились її мати та бабуся. Він попросив їх дати речі дитини, після чого почав працювати з собакою. Надав собаці запахоносії та вона повела по сліду. Собака привела до закинутої будівлі. Потім собака повела до озера, працівники поліції почали працювати біля будинку. До будинку свідок не заходив, бачив, що дівчина вийшла, вона поводила себе як хвора нічого не говорила, тільки видавала незрозумілі звуки.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні показав, що в лютому йому зателефонували працівники поліції та попросили допомогти в ситуації із зникненням дитини. На місце події поїхав він разом з ОСОБА_27 та поліцейськими. Там собаці дали носії запахів та вона пішла по сліду. Собака привела їх до дверей будинку, обнюхала їх та пішла далі. Після чого ОСОБА_24 покликав, сказавши, що вже знайшли. Коли він підійшов, то побачив ОСОБА_5 на порозі, потім вийшла дитина та тримала рейтузи за резинку. Потім поліцейські почали оглядати будинок та покликали його. В будинку була скриня, стіл на якому знаходився ніж та пляшка з водою. Поліцейські відкрили скриню та дістали звідти куртку та ще якійсь речі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 повідомили, що очевидцями подій, які є предметом судового розгляду, вони не були, про обставини справи вони дізналися зі слів інших осіб. Надали свідчення про те, що ОСОБА_5 неодноразово вчиняв протиправні дії щодо них та інших осіб, в тому числі сексуального характеру.

Суд відхиляє як доказ письмові пояснення свідка ОСОБА_29 (т. 5 а.с. 185-186), оскільки відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Частина 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Таким чином, у КПК України висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні свідків.
Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінальними процесуальними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 1 статті 153 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство).

Об`єктивна сторона злочину характеризується протиправними діями сексуального характеру, які не пов`язані з проникненням у тіло іншої особи, супроводжуються насильством і вчиняються без добровільної згоди потерпілої особи. До дій сексуального характеру належать дії, спрямовані на збудження та/або задоволення статевої пристрасті особи, які, як правило, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло.

Диспозиція ч. 1 ст. 153 КК України носить описово-відсильний характер. До зазначених у статті 153 КК дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, можуть бути віднесені, зокрема: сім`явипорскування на зовнішні геніталії, їх мацання руками; оральна стимуляція; орогенітальний контакт; вплив на ерогенні зони за допомогою різних предметів тертя тілом чоловіка об тіло жінки задля отримання сексуального збудження і задоволення; тощо. Отже, об`єктивна сторона злочину полягає у діях (актах) сексуального характеру, спрямованих на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті особи, які, за загальним правилом, передбачають її фізичний контакт із тілом іншої (потерпілої) особи, але не означають проникнення в це тіло. Термін «сексуального характеру» означає акт, який має сексуальну конотацію; він не поширюється на акти, яким бракує такої конотації або відтінку.

Основний безпосередній об`єкт злочину це статева свобода чи статева недоторканість особи. Додатковим об`єктом виступає нормальний фізичний і психічний стан та здоров`я особи. Під статевою свободою слід розуміти право психічно і фізично здорової особи самостійно обирати собі партнера для статевих зносин і не допускати у сфері статевого спілкування будь-якого примусу. Статева недоторканість - це абсолютна заборона вступати у статеві контакти з особою, яка, в силу певних обставин, не є носієм статевої свободи (перебуває у безпорадному стані, є малолітньою тощо), всупереч її справжньому волевиявленню або ігноруючи його.
Відповідно до примітки до статті 152 КК України, добровільна згода є результатом вільного волевиявлення особи з урахуванням супутніх обставин. Саме відсутність добровільної згоди є визначальною ознакою, яка характеризує дії сексуального характеру як злочин «сексуальне насильство».

Злочин є закінченим з моменту початку вчинення дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що вчиняє насильницькі дії сексуального характеру без добровільної згоди потерпілої особи, і бажає це зробити.
За приписами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ураховуючи приписи ст. 337 КПК України, в даній справі доказуванню в установленому законом порядку підлягає вчинення особою, яка є суб`єктом кримінального правопорушення, дій, які мають сексуальний характер, з прямим умислом на порушення статевої свободи та/або статевої недоторканості потерпілої з використанням насильства.
Фактичними діями сексуального характеру, які, на думку сторони обвинувачення, вчинив ОСОБА_5 відносно ОСОБА_9 , є її оголення (роздягання) і стискання окремих частин тіла. Оголення потерпілої сторона обґрунтовує тим, що предмети одягу на ній були одягнені не в тому порядку, в якому вони були одягнені, коли вона йшла з дому, а ноги потерпілої були забруднені, що імовірно може свідчити про її оголення ОСОБА_5 у будинку, в тому числі з використанням насильства. Вказана обставина підлягає доказуванню, а відповідні докази оцінці судом на предмет їх достатності, належності і допустимості.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (ч. 2 ст. 87 КПК).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 234 КПК).

За приписами частин 1 і 3 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків установлених ч. 3 цієї статті.

Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу (ст. 233 КПК України).

Як встановлено в ході судового розгляду, 27.02.2019 у період часу приблизно з 14 до 15 години ОСОБА_9 за заявою її матері ОСОБА_7 розшукувалась працівниками Козятинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області за участю кінолога із службовою собакою, і була виявлена близько 15 години у нежилому будинку по АДРЕСА_2 , який був зачинений зсередини. Крім ОСОБА_9 у зазначеному будинку перебував ОСОБА_5 .

Стороною захисту надано письмові докази (копія заповіту від 24.09.1992, довідок Вернигородської сільської ради від 12.04.1994, копія свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 ) (а.с. 56-60, т. 5), які підтверджують, що право власності на вказаний будинок належить ОСОБА_31 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_5 . Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 повідомила, що дійсно є власницею будинку по АДРЕСА_2 , який успадкувала. В будинку ніхто не проживає. Будь-якої згоди на обшук належного їй будинку 27.02.2019 року вона не надавала, з цього приводу ніхто до неї не звертався. В судовому засіданні прокурор підтвердила, що після проникнення до будинку, де перебував ОСОБА_5 з ОСОБА_9 , та який належить ОСОБА_31 , дій, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим, прокурором не вчинялося, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку суду не надана.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 87 КПК докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

Верховний Суд неодноразово визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема у постановах від 07 червня 2018 року (справа N 740/5066/15-к), від 26 лютого 2019 року (справа N 266/4000/14-к), від 19 березня 2019 року (справа N 380/157/14-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК.

Хоча орган досудового розслідування оформив проведену слідчу дію протоколом огляду місця події, фактично було проведено обшук, оскільки при огляді відкривалася скриня, в ній вишукувалися речі. Відповідно, оскільки слідчий, прокурор із клопотанням про проведення обшуку не зверталися, суд погоджується із доводами сторони захисту, що отримані внаслідок проведення такої слідчої (розшукової) дії докази (зокрема предмети одягу, знайдені у будинку, в скрині, які визнано речовими доказами) є недопустимими, і не бере їх до уваги при ухваленні рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд речей згідно зі статтею 237 КПК України.

В ході розгляду суду не надано доказів проведення огляду речей потерпілої ОСОБА_9 як на місці її виявлення у будинку по АДРЕСА_2 , так і безпосередньо після цього для фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, в тому числі порядку одягання, пошкоджень одягу (на що ОСОБА_7 також вказувала у своїх показаннях в суді), наявності або відсутності на одязі мікрочастин, інших обставин, що мають істотне значення. Відтак висновок щодо зміненого порядку одягання потерпілої ґрунтується на поясненнях її матері і бабусі, які були допитані судом. Крім того, речі, належні ОСОБА_9 , в яких вона імовірно була вдягнена 27.02.2019 року за обставин справи, були добровільно видані ОСОБА_7 слідчому 28.02.2019 в приміщенні Козятинського ВП, про що складено протокол огляду місця події від 28.02.2019 (хоча фактично мова іде не про огляд місця події, а про добровільну видачу речей). Експертиза матеріалів, речовин (в тому числі біологічних) з вказаного одягу у кримінальному провадженні не проводилось, відповідних клопотань на стадії судового розгляду також не заявлялось, не зважаючи на те, що одяг ОСОБА_9 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і на нього накладено арешт.

У письмовій заяві від 27.02.2019 року про вчинення відносно ОСОБА_9 кримінального правопорушення ОСОБА_7 вказала підстави для такого висновку наявність синців, подряпин на тілі доньки і забрудненість тіла і одягу. Коли і за яких обставин органу досудового розслідування стало відомо про зміну порядку одягання потерплої, на підставі яких доказів було зроблено такий висновок, з матеріалів справи судом не встановлено.

Крім того, факт забруднення стоп потерпілої темною речовиною (сірим ґрунтом) хоч і зафіксований у висновку судово-медичної експертизи №38, однак джерело такого забруднення не встановлено в установленому законом порядку, вказане питання на стадії досудового розслідування не вирішувалося.

Мета вчинення дій ОСОБА_5 відносно ОСОБА_9 збудження та/або задоволення статевої пристрасті, в ході судового розгляду не встановлена. Вказаний висновок суду не спростовується і показаннями допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_32 , який в своїх поясненнях вказав на характерність тілесних ушкоджень ОСОБА_9 для сексуального насильства. За приписами ст. 356 КПК України допит експерта в суді здійснюється для роз`яснення висновку. Це означає, що експерт допитується виключно в межах проведеної ним експертизи і з приводу наданих ним висновків. Питання про те, чи характерні виявлені у потерпілої тілесні ушкодження для ушкоджень, отриманих внаслідок сексуального насильства, перед експертом при проведенні експертизи не ставились, відомості, передбачені п. 2.9 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, в тому числі ті, що повідомлені ним у судовому засіданні, у висновку експертом не зазначені. При цьому, проведення експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України.

Вході судового розгляду ОСОБА_9 як потерпіла не допитувалась, в судовому засіданні 17.03.2021 на питання суду вона не реагувала і відповіді не давала, сторони кримінального провадження, законний представник потерпілої на її допиті не наполягали, посилаючись на його неможливість з огляду на стан її розумового розвитку.

Разом з тим, об`єктивних медичних відомостей (в тому числі матеріалів судових експертиз) про те, що ОСОБА_9 за своїм станом здоров`я не може бути допитана як потерпіла, суду не надавалося. Притягнення до відповідальності за інкримінований ОСОБА_5 злочин вимагає оцінення доказів, беручі до уваги чутливість контексту. Однак таке оцінення має визнавати цілий спектр поведінкових реакцій потерпілої на сексуальне насильство, і не повинно ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених законом, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

З урахуванням вказаного, враховуючи заперечення ОСОБА_5 щодо будь-якого фізичного контакту з ОСОБА_9 , відсутність біологічних зразків тканин і крові один одного на тілі та в піднігтьовому вмісті потерпілої і обвинуваченого (що підтверджується висновками експертів №84, 85, 54, 55 з відповідними матеріалами щодо організації їх проведення (т.5 а.с. 135-172), відсутність об`єктивних доказів порушення порядку одягу на ОСОБА_9 (крім свідчень її матері і бабусі, наданих в судовому засіданні), суд вважає недостатніми наявні у справі докази для встановлення у діях обвинуваченого ОСОБА_5 елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України.

Водночас, юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ст. 337 КПК України).

При вирішенні питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 суд керується тим, що частина перша статті 125 КК України передбачає відповідальність за спричинення умисного легкого тілесного ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження. Гематома, синці, виникли від дії тупих твердих предметів, садно - від дії гострого предмету, можливо 27.02.2019 року. Ушкодження у ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Синець в ділянці шиї та наявність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушної ділянки (екхімотичною маскою), свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї та перешкоджання венозному кровотоку у правій яремній вені. Вказане стиснення не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось так званою екхімотичною маскою. Таким чином, механізм утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 виключає її побутове чи випадкове травмування.

Не зважаючи на недоведеність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, суд вважає, що за встановлених обставин не вчинення судом дій, передбачених частиною третьою статті 337 КПК України, не виправдає легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії і не узгоджуватиметься з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Відмова держави від кримінального переслідування обвинуваченого лише з огляду на нездійснення правильної юридичної оцінки його дій суперечитиме засадам як верховенства права і законності, так і диспозитивності, призведе до безкарності, а особу, котрій завдано шкоди, поставить у становище правової незахищеності.

Ураховуючи вищевикладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 у відповідній частині за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження. Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за наступних обставин. 27.02.2019 у період часу з 12 до 15 години, у нежитловому будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 , скориставшись її безпорадним станом, викликаним її розумовою відсталістю, внаслідок чого вона не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій і не могла чинити опір вчинюваним з нею діям, діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства стискував груди, ноги, руки, а також шию потерпілої ОСОБА_9 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які небезпечними для життя в момент заподіяння не були, за ступенем тяжкості вказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Синець в ділянці шиї та наявність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушної ділянки (екхімотичною маскою), свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї та перешкоджання венозному кровотоку у правій яремній вені. Вказане стиснення не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось так званою екхімотичною маскою.

Аналіз досліджених та оцінених по справі доказів свідчить про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 1 ст. 146 КК України, повністю доведена зібраними у справі і дослідженими судом доказами. Його дії в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 146 КК України кваліфіковані вірно.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, його винуватість підтверджується зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими судом доказами, зокрема:

витягом з ЄРДР ( т.2, а.с. 25), відповідно до якого 27.02.2019 до ЄРДР за № 0000153 були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України;
витягом з ЄРДР ( т.2, а.с. 26), відповідно до якого 27.03.2019 до ЄРДР за № 0000232 були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України;
постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.03.2019 (т. 2, а.с. 27-28), якою вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження та присвоєно йому № 0000153;
протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) (т.2, а.с. 35), відповідно до якого слідчий прийняв заяву від ОСОБА_7 про те, що в період часу з 11:30 год. по 15:00 год. 27.02.2019, перебуваючи в с. Велике Козятинського району Вінницької області ОСОБА_5 незаконно позбавив волі її доньку ОСОБА_9 ;
заявою ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 36) відповідно до якої 27.02.2019 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викрав її доньку ОСОБА_9 інваліда дитинства (перша група підгрупа А) та утримував в закинутому будинку в період з 11:30 год. по 15:00 год. Дитину намагались зґвалтувати, про що свідчить брудний одяг, брудне тіло з подряпинами та синцями на ногах, спині та грудях. Просить прийняти міри та покарати за злочин;
висновком експерта № 38 (т. 2 а.с. 46-47) відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено ушкодження: гематома в тім`яній ділянці, садно (подряпина) в ділянці правого передпліччя, синець правій завушній ділянці, синці в ділянці шиї (2), синці в ділянці правого плеча (3), синець в ділянці правої молочної залози, синець на тильній поверхні правої кисті, синці в ділянці лівого стегна (3), синці в ділянці колінних суглобів (справа 1, зліва - 2). Також, виявлено шкірні крапкові крововиливи (екхімози) в ділянці шкіри правої половини обличчя, правої завушної ділянки та шиї. Гематома, синці, виникли від дії тупих твердих предметів, садно від дії гострого предмету, можливо, 27.02.2019. Ушкодження у ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями. Відсутність у громадянки ОСОБА_9 будь-яких сторонніх накладень, ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів, цілісність дівочої пліви, наявність вираженого «кільця скорочення» свідчать про те, що введення сторонніх тіл, в т.ч. статевого члена, у піхву не було. Синець в ділянці шиї та наявність крапкових крововиливів з синюшністю шкіри правої половини обличчя і шиї, правої завушньої ділянки («екхімотичною маскою»), свідчать про нетривале (десятки секунд) стиснення шиї та перешкоджання венозному кровотоку в правій яремній вені. Вказане стискання не призвело до загрозливих для життя явищ, ззовні проявилось т.з. «екхімотичною маскою». Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_32 повідомив, що зазначені у висновку експерта № 38 тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_9 , могли бути заподіяні 27.02.2019, час прояву зовнішніх ознак, спричинених ушкодженнями, в т.ч. гематом, є індивідуальним для кожної людини;

актом № 1 про застосування службової собаки працівниками воєнізованої охорони від 27.02.2019 (т. 2, а.с. 48) відповідно до якого інспектор (кінолог) ОСОБА_27 у 14:30 год. застосував службову собаку «Ніка» для пошуку зниклої людини в с. Велике Козятинського району. Місце знаходження людини було виявлено приблизно за 1 км від місця останнього зафіксованого перебування в зачиненому будинку без ознак проживання;
висновком судово-психіатричного експерта № 153 від 02.05.2019 (т. 2, а.с. 50-54) відповідно до якого ОСОБА_5 , у зв`язку з даними анамнезу про притаманну йому емоційну нестійкість, запальність, а також виявленими при психолого-психіатричному обстеженні дещо демонстративністю поведінки, емоційною нестійкістю, дещо уповільненістю мислення, нестійкістю уваги, легковажністю суджень, враховуючи висловлювані ним скарги на поганий сон, пригнічений настрій, для об`єктивного визначення його психічного стану, притаманних йому індивідуально-психологічних особливостей, потребує тривалого спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи;
висновком судово-психіатричного експерта № 45 від 27.05.2019 (т. 2, а.с. 57-62), відповідно до якого ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованих йому діянь на психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період інкримінованих йому діянь ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 не страждає на психічні розлади. В теперішній час ОСОБА_5 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування ПЗМХ ОСОБА_5 не потребує;
медичним висновком № 725 (т. 2, а.с. 67) відповідно до якого ОСОБА_9 має велику розумову відсталість;
висновком лікувальної комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу (т. 2, а.с. 66), відповідно до якого за рівнем обмеження життєдіяльності (обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку) ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду;
протоколом огляду місця події від 28.02.2022 (т. 2, а.с. 75), відповідно до якого в присутності понятих було встановлено, що місцем проведення огляду є службовий кабінет, який розташований в адміністративній будівлі Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що по вул. Героїв Майдану, 30 в м. Козятин Вінницької області. Перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_7 видала працівникам поліції особистий одяг доньки ОСОБА_9 , в якому остання знаходилась 27.02.2019, а саме: чоботи темно-синього кольору; футболку білого кольору, светр світло-рожевого кольору; хустку бузкового кольору; шарф; хутряну підкладку без рукавів, нижню білизну (труси) червоного кольору, гігієнічну прокладку.
Надані законним представником потерпілої письмові матеріали (т. 2 а.с. 223-228, т.1 а.с. 139-147) не стосуються обставин даної справи, доказів набрання законної сили постановою Козятинського міськрайонного суду від 05.02.2020 про накладення на ОСОБА_5 стягнення за правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, суду не надано, що позбавляє суд можливості оцінити її в сукупності з іншими доказами, в тому числі з урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 КПК України.

Так само суд відхиляє наданий законним представником потерпілої відеозапис телепередачі «Кримінал» каналу Прямий (т. 4 а.с. 55-56), який було досліджено в судовому засіданні. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 24 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України). Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На дослідженому відеозаписі не зафіксовані обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 . Відеозапис відображає окремі пояснення, судження, висновки і твердження учасників зйомки телепрограми, в тому числі осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження. Висловлена вказаними особами оцінка обставин і фактів є їх суб`єктивним переконаннями, однак не має для суду преюдційного значення, а в цілому відеозапис не може вважатися документом в розумінні ст. 99 КПК України, відтак судом до уваги не береться.

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що в ході судового розгляду досліджено достатньо доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Судом встановлено, що ОСОБА_9 за обставин справи перебувала у завідомо для ОСОБА_5 безпорадному стані, спричиненим вадами її розумового розвитку і мовлення. 27.02.2019 року, скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебувала без нагляду своєї матері і бабусі, ОСОБА_5 відвів її до будинку, який розташований по АДРЕСА_2 і належить його дружині, де ніхто не проживає, зачинив вхідні двері, тим самим вчинив перешкоди для вільного виходу ОСОБА_9 з будинку, таким чином в період часу з 12 до 15 години 27.02.2019 року незаконно позбав волі потерпілу. В той же період умисно наносив їй тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких. Близько 15 години 27.02.2019 року ОСОБА_5 був виявлений у вказаному будинку разом з ОСОБА_9 працівниками поліції, які здійснювали пошуки потерпілої за заявою її матері ОСОБА_7 .

Законним представником потерпілої пред`явлено до ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування завданої їй моральної шкоди в сумі 300 000 грн. В судовому засіданні законний представник потерпілої та її адвокат позов підтримали. ОСОБА_5 цивільний позов не визнав, посилаючись на відсутність коштів. Вирішуючи питання про цивільний позов, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Таким чином, факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права захищаються законом і є непорушними (ст. 21 Конституції України).
Тому обов`язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки щодо потерпілої і надання додаткових доказів не потребує. Цілком зрозуміло, що протиправна поведінка обвинуваченого по відношенню до потерпілої викликала в її матері страждання, які були спричинені як незаконним позбавленням її волі, так і заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . ОСОБА_7 виховує доньку-інваліда, самостійно дбає про її розвиток і стан здоров`я, оскільки потерпіла ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду внаслідок вад розумового розвитку, і такі обставини вимагають від матері особливої відповідальності у ставленні до доньки. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 ОСОБА_7 відчувала страх за життя і здоров`я доньки, її нормальний розвиток, можливість негативного впливу наслідків правопорушень на психічний стан доньки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Суд, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала цивільний позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), оскільки потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження та була протиправно позбавлена волі, внаслідок чого ОСОБА_7 відчувала страх, тривогу, хвилювання, а між діями обвинуваченого, які визнані судом неправомірними, і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 грн.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд згідно з вимогами ст. 65, 68 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином і кримінальним проступком, дані про особу винного, який раніше не судимий, пенсіонер, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. Згідно досудової доповіді (т. 3 а.с. 241-245) ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Обставиною, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані та яка страждає на психічний розлад.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що згідно зі ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових кримінальних правопорушень є призначення покарання в межах санкцій статей: за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу, за ч. 1 ст. 146 КК України у виді обмеження волі. При цьому суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 іншого більш м`якого виду покарання. Згідно з вимогами ст.ст. 70, 72 КК України покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_5 , його вік та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства та відбування покарання у виді обмеження волі, і відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування цього покарання за ч. 1 ст. 146 КК України з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Оскільки призначене ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст. 75 КК України не пов`язане з обмеженням його волі, суд вважає, що обраний відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби до набрання вироком законної сили слід скасувати.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, знявши накладений арешт та повернувши вилучені речі потерпілій. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 370-374, 376 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_21 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок перебігу іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.
Вирок в частині стягнення штрафу відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
Обраний відносно ОСОБА_21 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби скасувати з моменту проголошення вироку.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2019 року на речові докази у кримінальному провадженні.

Речові докази: 2 ґудзики зі шнурівкою чорного кольору; одяг чоботи темно-синього кольору, куртку бежевого кольору, штани чорного кольору, колготи чорного кольору, футболку білого кольору, реглан рожевого кольору, кофту червоного кольору, светр світло-рожевого кольору, хустку бузкового кольору, мехову підкладка без рукавів чорного кольору, нижню білизна (труси) червоного кольору, гігієнічну прокладку, які зберігаються в кімнаті для зберігання речових доказів повернути власнику.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_21 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) 4000 (чотири тисячі) грн. компенсації за завдану моральну шкоду. В решті цивільного позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1