ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1219/21 Справа № 175/3962/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0002426 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат та долю речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 15 жовтня 2012 року він придбав у магазині «Сафарі», розташованому по вул. Калиновій у м. Дніпрі, мисливську рушницю «САЙГА-12К» калібру 12 мм, після чого у невстановленому місці у період часу з 15 жовтня 2012 року до 14 липня 2017 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, невстановленою особою були внесені незворотні зміни у конструкцію гладкоствольної рушниці «САЙГА 12К» з маркуванням « НОМЕР_1 », внаслідок чого зазначена рушниця набула ознак багатоцільової вогнепальної зброї.
У подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи умисел на незаконне зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, почав зберігати зазначену рушницю у сейфі для зброї на території домоволодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .
14 липня 2017 року у період часу з 06.50 години до 08.30 години під час проведення санкціонованого судом обшуку на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 за вищевказаною адресою слідчим було виявлено і вилучено: мисливську гладкоствольну рушницю «САЙГА-12К» з маркуванням « НОМЕР_1 »; патрони калібру 7.62 мм з маркуваннями: НОМЕР_2 у кількості 46 штук, 711 х 71 у кількості 40 штук і 539Д у кількості 1 штуки; штик-ніж до АК з маркуванням на руків`ї «860»; малокаліберні патрони калібру 5.6 мм у кількості 349 штук.
Згідно висновку експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року мисливська гладкоствольна зброя «САЙГА-12К» з маркуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є вогнепальною зброєю. Надана на дослідження рушниця є гладкоствольною рушницею у мисливському виконанні моделі «САЙГА-12К» 12 калібру виробництва Іжевського механічного заводу (Росія, м. Іжевськ), заводський номер « НОМЕР_3 ». Дана рушниця призначена для стрільби мисливськими патронами 12-го калібру. Внесені незворотні зміни у конструкцію даної рушниці - додатковий пропил у нижній проушині приклада, що дозволяє при складеному прикладі проходження хвостовика блокуючого пристрою (при складеному прикладі за відсутності додаткового пропилу блокуючий пристрій унеможливлює виконання пострілу). Внаслідок додаткового пропилу в нижній частині проушині приклада з даної рушниці стало можливим проводити постріли при складеному прикладі, що в свою чергу дає можливість ведення стрільби в обмеженому просторі та можливість скритого носіння рушниці в готовому до стрільби стані. Надана на дослідження рушниця набула ознак багатоцільової вогнепальної зброї. На момент дослідження дана рушниця несправна, так як в її конструкцію внесені незворотні зміни - додатковий пропил в нижній проушині приклада, що дозволяє робити постріли із зброї при складеному прикладі. Рушниця придатна до стрільби мисливськими патронами 12-го калібру.
Дії ОСОБА_10 , які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, прокурором кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України.
Дослідивши обставини даного кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції зробив висновок, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина з них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і у сукупності - прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.
Суд першої інстанції зробив висновок, що протокол обшуку від 14.07.2017 року з доданою до нього фото-таблицею, під час якого було вилучено мисливську рушницю «Сайга-12К» з маркуванням « НОМЕР_1 », не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки були оформлені всупереч вимог КПК України.
Оскільки протокол обшуку від 14.07.2017 року та фото-таблицю до нього суд першої інстанції визнав недопустимими доказами, суд визнав також недопустимими похідні від них докази - висновок експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року та постанову про визнання речових доказів від 16.09.2017 року, оскільки органом досудового розслідування було грубо порушено кримінальне процесуальне законодавство під час їх збирання.
Суд першої інстанції зазначив, що органом досудового слідства не встановлено, яку суспільну небезпеку несе кримінальне правопорушення, чи міг заподіяти описаний злочин хоч якусь шкоду, якою була мета злочину ОСОБА_10 , чи були взагалі злочинні наміри. Тобто, зовсім не розкрито поняття кримінального правопорушення, лише припущення, за якими дії ОСОБА_10 взагалі не мали на меті будь-яких наслідків, що впливали б на придбання чи зберігання зброї, не зрозуміло, навіщо ОСОБА_11 зберігати зброю, яка ним зареєстрована і законно знаходилася в його помешканні, з явними недоліками конструкції. Не встановлений сам факт місця, часу скоєння злочину, а орієнтовний час взагалі визначено приблизно.
Тому суд першої інстанції зробив висновок, що органом досудового розслідування не доведено вину ОСОБА_10 та не встановлено обізнаність останнього про перебування у його володінні рушниці, яка має недоліки, крім того, той факт, що ОСОБА_12 придбав інший приклад через мережу Інтернет і самостійно замінив його за місцем свого проживання, а не в майстерні, яка має ліцензію МВС України, не свідчить про порушення ним вимог Інструкції, оскільки приклад є неосновною частиною зброї.
Суд першої інстанції зазначив, що жодних ознак багатоцільової рушниці законодавством чітко не визначено, а багатоцільова рушниця чи ні визначає сам власник зброї шляхом використання її за різним призначенням. Тобто, за чинним законодавством фактично будь-яка зброя є багатоцільовою, оскільки особа, придбавши будь-яку зброю, сама визначає, як її використовувати (законодавством не заборонено використовувати зброю її власниками з різною метою, будь-то полювання, самооборона, спортивна стрільба тощо).
Окремого дозволу на багатоцільову зброю законодавством і згаданою Інструкцією не передбачено, а сама Інструкція не містить поняття багатоцільової зброї. Законодавство України побудовано таким чином, що основним принципом є можливість діяти будь-яким чином, якщо це не заборонено законодавством. Законодавство містить лише вимоги до мисливської зброї, в разі невідповідності зброї, до яких її можливо зареєструвати чи перереєструвати лише після ліквідації недоліків (ремонту, зміни частин тощо). В разі неможливості приведення зброї до вказаних вимог, орган дозвільної системи, комісійно, може визначити зброю такою, що не підлягає реєстрації і призначити її подальшу долю (охолощення, знищення тощо).
Тому суд першої інстанції зробив висновок, що обвинувачення ґрунтується лише на припущенні про обізнаність ОСОБА_10 про наявність конструктивних змін у вогнепальній зброї, якою він легально володів, а його винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину у межах судового розгляду не знайшла підтвердження «поза розумним сумнівом».
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при оцінці протоколу обшуку від 14.07.2017 року вказав порушення ч.7 ст.223 КПК України та визнав протокол обшуку недопустимим доказом, оскільки останній оформлений всупереч вимог КПК України та містить неповну і суперечливу інформацію, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 87 КПК України, проте суд першої інстанції не вказав, чиї права та свободи були порушенні та у якому обсязі.
Прокурор також зазначив, що жодних сумнівів щодо наявності зброї у обвинуваченого та добровільної позиції щодо надання її для огляду під час проведення обшуку в ході судового розгляду судом першої інстанції не встановлено.
Прокурор зазначив, що суд першої інстанції не надав належну оцінку показанням понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є сусідами гр. ОСОБА_8 , та показання яких можуть бути спрямовані на допомогу ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції надав перевагу показанням понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та не зазначив, чому взяв їх показання і відкинув показання слідчого ОСОБА_15 , формально пославшись на начебто зацікавленість у повідомленні про належне виконання ним службових обов`язків, чим допустив порушення ст. 411 КПК України.
Прокурор зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» № 622 від 21.08.1998 року, приклад є неосновною частиною зброї, суперечать висновку експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року, відповідно до якого приклад є основною частиною зброї.
Прокурор також вважає, що судом першої інстанції порушено принципи змагальності та рівності сторін, у зв`язку з чим допущено неповноту судового розгляду кримінального провадження, а саме 02.09.2020 року у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про проведення судово-трасологічної експертизи для встановлення умов та обставин здійснення пропилу у прикладі рушниці «Сайга-12К» з маркуванням « НОМЕР_3 ».
Захисник подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив, що в обвинувальному акті прокурор не вказав точний час переробки зброї, визначивши його періодом не раніше законного придбання рушниці у спеціалізованому магазині на час дії вже нової редакції ст. 263 КК України, у жовтні 2012 року, і не пізніше закінчення обшуку у липні 2017 року, тоді як з серпня 2012 року окремий склад злочину за ст. 263-1 КК України складає незаконне виготовлення вогнепальної зброї, а з липня 2013 року - фальсифікація, незаконне видалення чи зміна її маркування.
Проте, як відзначив суд першої інстанції у вироку, обвинувачення за ст. 263 - 1 КК України у цій кримінальній справі у формі обвинувального акта прокурором в порядку ст.ст. 338-339, 341 КПК України не висувалось, тому питання, запропоновані прокурором для проведення експертизи, жодним чином не стосувались предмету доказування у цьому кримінальному провадженні за визначенням ст.ст. 85, 91, 337 КПК України, крім того, прокурором в апеляційній скарзі не було зазначено причини непроведення такої експертизи на стадії досудового розслідування.
Захисник зазначив, що у викладених в обвинувальному акті обставинах, які прокурор вважав встановленими в стадії досудового слідства, вказується на внесення незворотних змін у конструкцію мисливської рушниці без конкретики, в чому полягали такі зміни і які елементи конструкції їх зазнали, що вказує на помилку прокурора не лише у формулюванні обвинувачення, а й у предметі доказування, виправляти яку на засадах змагальності і диспозитивності за ст.ст. 22, 26 КПК України, суд не повноважний.
Також захисник зазначає, що доводи прокурора про помилкові висновки суду першої інстанції про віднесення прикладу до неосновних частин зброї всупереч висновку експертизи зброї, відносяться до спростування версії захисту про законність заміни прикладу мисливської рушниці, що охоплюється визначенням ремонту такої зброї, який також відноситься до складу злочину за ст. 263-1 КК України, обвинувачення за яким прокурором не висувалось.
Захисник наголошує, що вимоги до порядку проведення обшуку з участю понятих, визначені у ст.ст. 223, 236 КПК України, слідчим дотримані не були, що виключає допустимість складеного протоколу обшуку для доказування у цьому кримінальному провадженні.
Захисник наголошує, що висунуте обвинувачення не знайшло свого підтвердження допустимими доказами в судовому засданні, а вина ОСОБА_8 не була доведена у змагальному процесі поза розумним сумнівом.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, та обгрунтовано визнав ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
У справі Barbera, Messegu and Jabargo v. Spain від 06.12.1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Відповідно до ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України (в редакції на день проведення слідчої дії), обшук здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Згідно зі статтею 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (частина 1 статті 86 КПК України). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 86 КПК України).
Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі № 210/4412/15-к (провадження № 51-80км17), кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК України порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (частини 2 та 3 ст. 87 КПК України).
Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК України, як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік.
До таких, наприклад, можна віднести порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України про обов`язкове запрошення понятих при проведенні визначених законом слідчих дій. У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження.
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що прибули за місцем проживання ОСОБА_10 для участі у проведенні слідчої дії в якості понятих тоді, коли проведення обшуку вже було розпочато.
Усі сейфи були відчинені, а вміст сейфів був на підлозі. Сам ОСОБА_8 також повідомив, що обшук було розпочато без участі понятих, які з`явились лише приблизно через 30 хвилин після початку обшуку за запрошенням його дружини.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо оцінки судом першої інстанції протоколу обшуку від 14.07.2017 року з доданою до нього фото-таблицею, оскільки сам факт того, що обшук за місцем проживання ОСОБА_8 був розпочатий без участі понятих, є порушенням вимог КПК України.
Колегія суддів також не приймає доводи прокурора щодо наявності зброї, та її добровільної видачі ОСОБА_8 під час обшуку, оскільки відсутність заперечень особи щодо проведення огляду його володіння не свідчить про добровільну згоду на проведення вказаної слідчої дії та не є процесуальною гарантією забезпечення права особи на захист, що зумовлює недопустимість доказів, отриманих під час слідчої дії.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості визнання недопустимим доказом протоколу обшуку від 14.07.2017 року, як такого, що був проведений без дотримання вимог КПК України.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання недопустимими похідні докази, зокрема, висновок експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року та постанову про визнання речових доказів від 16.09.2017 року, враховуючи практику ЄСПЛ.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є сусідами ОСОБА_8 , оскільки суд першої інстанції допитав вказаних осіб під присягою, попередив про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, в повному обсязі дослідив показання, які вони надали під час допиту в суді першої інстанції.
Крім того, суд першої інстанції допитав також слідчого ОСОБА_15 , оцінив всі надані пояснення у сукупності, та співставив всі надані пояснення з іншими дослідженими доказами, тому зробив висновок про те, що показання свідка ОСОБА_15 є такими, що надані посадовою особою, яка брала безпосередню участь у проведенні слідчої дії, а отже, є заінтересованою у повідомленні про належне виконання ним службових обов`язків, і тому не прийняв їх до уваги, з чим погоджується і колегія суддів, а тому не приймає доводи прокурора в цій частині.
Колегія суддів не приймає доводи прокурора про безпідставне посилання суду першої інстанції на те, що приклад є неосновною частиною зброї, та неврахування висновку експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року.
Колегія суддів зазначає, що висновок експерта № 26/3.1/607 від 20.07.2017 року був визнаний недопустимим доказом, з чим погодилась і колегія суддів, крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, об`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, утворює носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв (далі зброя) без передбаченого законом дозволу. Конструкція наведеної правової норми є бланкетною, тобто містить відсилання до спеціального закону, яким установлено одержання дозволу на зазначені вище дії.
У розумінні цієї статті «передбаченим законом дозволом» на поводження зі зброєю варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно-правовим актом, у тому числі підзаконним.
Виходячи зі змісту статті 92 Конституції України правовий режим обігу зброї не належить до кола питань, які визначаються виключно законами України, тобто законами у вузькому розумінні.
Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами, та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622.
Зазначені Положення та Інструкція, зміст яких не суперечить Конституції України та іншим нормативно-правовим актам вищого рівня, у контексті застосування статті 263 КК України охоплюються поняттям «закон».
Водночас закону у вузькому розумінні, який би регулював питання, пов`язані з обігом зброї, в Україні станом на сьогодні не прийнято. За таких обставин критерієм законності (незаконності) поводження із зазначеними предметами є дотримання (недотримання) вимог, установлених вказаними Інструкцією та Положенням.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував вказану Інструкцію, та надав їй перевагу над висновком експерта, який був визнаний недопустимим доказом, а тому не приймає доводи прокурора в цій частині.
Щодо доводів прокурора про відмову у задоволенні клопотання прокурора про проведення судово-трасологічної експертизи для встановлення умов та обставин здійснення пропилу у прикладі рушниці «Сайга-12К», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що результати такої експертизи не могли підтвердити та не могли спростувати обставини, з`ясування яких могло б мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, враховуючи, що ОСОБА_8 інкримінувалось обвинувачення саме за ч. 1 ст. 263 КК України, а не за ст. 263-1 КК України.
Колегія суддів зазначає, що діючим КПК України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції.
Учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Оскільки учасники провадження не заявляли клопотань про повторне дослідження обставин або доказів, а враховуючи вимоги КПК України, колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про наявність або відсутність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та постановити своє рішення за результатами такого розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0002426 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0002426 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4