Номер провадження: 11-кп/813/388/22
Номер справи місцевого суду: 496/2233/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000005 від 09 березня 2021 року, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ілляшівка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 рокузадоволено клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_11 з тримання під вартою змінено на запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу із суворим наглядом до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», який розташований за адресою: 49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 84.

Вирішені питання з речовими доказами, процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Цивільні позови потерпілих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишені без розгляду.

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, 09.03.2021 року о 14:00 годині, в ході раптово виниклого умислу, ОСОБА_11 , з метою спричинення смерті іншій людині, а саме потерпілій ОСОБА_13 , взяв із собою зі свого місця мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , сокиру та направився до місця мешкання потерпілої ОСОБА_13 - ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , де застав останню працюючою у дворі домоволодіння. Далі ОСОБА_11 через незачинену хвіртку домоволодіння пройшов до двору, де продовжуючи свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , наніс останній множинні удари вищезазначеною сокирою по голові, від яких остання померла на місці, а ОСОБА_11 з місця вчинення злочину втік.
Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №277 від 20.04.2021 року ОСОБА_11 , страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, змішаний (параноїдний та психопатоподібний) тип дефекту» (шо відповідає діагностичним критеріям рубрики Б20.00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення, та не здатний до дій спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав і обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою потерпілі: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просили зазначену ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг потерпілих є аналогічними та вони обґрунтувані тим, що суд порушив права потерпілих оскільки провів судове засідання без їх участі.

Потерпілі зазначили, що вони не згодні з висновками судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_11 та не згодні з клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання прокурора та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у своїх апеляційних скаргах потерпілі не оспорюють те, що вчинене ОСОБА_11 суспільно-небезпечне діяння підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Між тим, потерпілі не погодилися з висновком суду про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру.

В свою чергу, дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Так, відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції необхідність застосування у відношенні ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру зумовлена наявністю підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, та підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 277 від 20.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, ознак вродженого недоумства, іншого хворобливого стану психіки не виявляв, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, а страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, змішаний (параноїдний та психопатоподібний) тип дефекту» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Г20.00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого, він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У теперішній час підозрюваний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, змішаний (параноїдний та психопатоподібний) тип дефекту» (шо відповідає діагностичним критеріям рубрики Б20.00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення, та не здатний до дій спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав і обов`язків.

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, змішаний (параноїдний та психопатоподібний) тип дефекту» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Б20.00 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення з урахуванням активного типу суспільної небезпеки, йому рекомендовано застосування відносно нього, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч.5 ст.94 КК України).

Апеляційний суд вважає, що досліджений в ході судового розгляду в суді першої інстанції висновок судово-психіатричного експерта № 277 від 20.04.2021 року є належним, допустимими та достатнім доказом для обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру.

Однак, потерпілі у своїх апеляційних скаргах не погодилися з висновками судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_11 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілі були ознайомлені з висновком судово-психіатричного експерта № 277 від 20.04.2021 року, однак не зверталися до суду з будь-якими клопотаннями про проведення додаткових або повторних або комісійних експертиз, таким чином фактично погодилися з результатами експертизи №227.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Як передбачено ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 277 від 20.04.2021 року та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_11 у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно небезпечного діяння.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції який, з огляду на наявність підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 513 КПК України, вважав за необхідне застосувати у відношенні ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (п. 4 ч. 1 ст. 94 КК України).

Апеляційний суд зазначає, що вказані висновки суду ґрунтуються на положенні ч. 5 ст.94 КК України, відповідно до якої госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Твердження апеляційних скарг потерпілих про те, що суд першої інстанції порушив їх права, як потерпілих, оскільки провів судове засідання без їх участі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з таких підстав.

Відповідно до статті 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що участь потерпілих під час розглядуклопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не є обов`язковою.
В свою чергу потерпілі були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду та надали заяви про відкладення судового розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції прав потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_11 .
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги потерпілих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року, якою до ОСОБА_11 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а особою, яка перебуває у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4