У Х В А Л А
Іменем України
справа №133/3954/21

23.02.22 м. Козятин

Слідчий суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині скаргу ОСОБА_3 № 113 на постанову слідчого від 30.09.2015, про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000113 28.02.2015,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою в якій просив скасувати постанову слідчого ВП №2 Хмільницького РВП від 30.09.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000113 28.02.2015.

В обґрунтування скарги зазначив, що 22.12.2021 його під розпис було повідомлено про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000113 28.02.2015. При цьому скаржник посилається на те, що до цього йому жодного повідомлення про вказаний факт не було повідомлено та приводів вважати, що розслідування завершено без офіційної позиції поліції у нього не було, як і сумнівів в усних повідомленнях слідчого про тривалість кримінального провадження.

Про оскаржувану постанову він дізнався 22.12.2021 в канцелярії ВП №2 Хмільницького РВП, куди його було запрошено по телефону. В той же день, та під розпис на другому примірнику, він отримав вищевказаний лист поліції, із змісту якого й дізнався про факт закриття провадження, а тому просить, у разі пропуску строку звернення із скаргою, - поновити строк такого звернення, оскільки строк пропущено з поважних причин, та скасувати постанову слідчого від 30.09.2015.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.12.2021 вказану скаргу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання слідчий не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду скарги, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідну постанову, перевіряє не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

В статті 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю, серед яких - встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що СВ Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 28.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відомості були внесені до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 про те, що невідома особа шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами в сумі 1400 грн., які він перерахував 25.02.2015, через термінал «ПриватБанк» в . Козятин на карту № НОМЕР_1 в м. Дніпропетровськ під приводом отримання ноутбука марки «SONY»

30 вересня 2015 року слідчим СВ Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 304 КПК України передбачено, що скарга повертається, якщо подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як вбачається із наданих матеріалів досудового розслідування, скаржник копію зазначеної постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2015 року не отримував, оскільки такі докази в матеріалах кримінального провадження відсутні. Зі слів скаржника, про існування вказаної постанови він дізнався 22.12.2021 , отримавши в канцелярії ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області відповідь на свій інформаційний запит щодо кількості кримінальних проваджень, відомості про які внесено за його заявою до ЄРДР, на підтвердження чого надав копію вказаної інформації де міститься його підпис та дата отримання - 22.12.2021.

В п. 5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 1640/0/4-12 від 09.11.2012р. «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» роз`яснено, що при оскарженні бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

В п. 6 Постанови Верховного Суду України від 01.10.2015р., прийнятій під час розгляду кримінальної справи № 5-103кс15 звернуто увагу на те, що процедура перегляду слідчим суддею рішень слідчого встановлює чітко визначені правила і строки, визначає послідовність їх застосування на практиці. Звідси випливає, що особа може захистити свої законні інтереси як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

В п. 8, 11-17 цієї постанови міститься висновок про те, що чинні норми КПК України стосовно права на оскарження рішень слідчого, а так само рішень слідчого судді, забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Судом встановлено, що до суду зі скаргою ОСОБА_3 звернувся 28.12.2021, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії суду. Надана скаржником копія останнього листка документа за підписом ОСОБА_5 , з позначкою ОСОБА_3 "отримав 22.12.2021" не підтверджує те, що останній дізнався про наявність оскаржуваної постанови саме у цю дату, а отже - немає підстав стверджувати, що строк оскарження дотримано. Однак за відсутності у матеріалах кримінального провадження доказів отримання такої постанови скаржником, та ненадання таких доказів зі сторни слідства, слідчий суддя вважає, що це є достатньою підставою для поновлення строку оскарження.

Згідно положень ст. 91 ч. 1 п. 4 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 93 ч. 2 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Отже, Закон наділяє слідчого комплексом повноважень, реалізуючи які він має можливість проводити розслідування повно, всебічно, об`єктивно, ефективно. При цьому слідчий є самостійним суб`єктом, який самостійно визначає обсяг дій, які мають бути вчинені на з`ясування обставин правопорушення, оцінює сукупність зібраних доказів на предмет їх достатності для висновку щодо, зокрема того, чи дійсно було скоєно кримінальне правопорушення. Дії слідчого щодо розслідування злочину, як це визначено законом, мають бути проведені у такому обсязі, та отримано такий об`єм інформації щодо обставин кримінального правопорушення, які безсумнівно підтверджують висновок щодо його вчинення або відсутності його події та складу.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2ст. 91 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови, слідчим в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не вчинено достатнього комплеску слідчих дій на з`ясування обставин, викладених у заяві про вчинення злочину, що подана ОСОБА_3 , не надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення та передчасно прийнято рішення про закриття кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, за відсутності складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах, за відсутності повного та всебічного його розслідування. Так, мали місце лише такі слідчі дії, як відібрання пояснень у ОСОБА_3 , залучення його до провадження в якості потерпілого та допит його в якості потерпілого, що є недостатнім для прийняття рішення про відсутність складу кримінального правопорушення та прийняття постанови про закриття кримінального провадження.

Отже, досудове розслідування кримінального провадження № 0000113 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України було проведено однобічно та поверхово, зокрема, слідчим не вжито всіх заходів для встановлення істини по даному кримінальному провадженню; слідчий не вжив усіх заходів для встановлення істини у імовірно вчиненому кримінальному правопорушенні, а обмежився лише аналізом тих подій, про які йшлося у заяві заявника, та дійшов висновку про закриття кримінального провадження не на підставі доказів, що на це вказують, а на підставі умовиводів, які не підкріплені жодними доказами.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

В зв`язку з тим, що постанова слідчого СВ Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.09.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України є необґрунтованою, невмотивованою та передчасною, а досудове розслідування по кримінальному провадженню проведено неповно та невсесторонньо, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Поновити ОСОБА_3 строк оскарження постанови слідчого ОСОБА_4 від 30.09.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000113 28.02.2015.

Скаргу ОСОБА_3 № 113 на постанову слідчого від 30.09.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000113 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30 вересня 2015 про закриття кримінального провадження №0000113 від 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено о 16:45 год. 28.03.2022 .

Слідчий суддя ОСОБА_1

Дата документу 23.02.2022