Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/1949/2021 Справа № 641/7348/21
УХВАЛА
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , а саме: - автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 vin номер: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 ; - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 ; - будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на праві спільної власності; - будинок за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_6 ОСОБА_12 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 на праві спільної власності; - квартира за адресою: АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 на праві спільної власності; - житловій будинок за адресою: АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_9 , що належить ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_10 , що належить ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_11 , що належить ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_12 , що належить ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_13 , що належить ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_14 , що належить ОСОБА_6 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_15 , що належить ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_6 ; - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_16 , що належить ОСОБА_26 , ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.
Разом з цим, 29.08.2019 директором ТОВ «Газенерджитрейд» ОСОБА_6 на адресу директора КП «Міськелектротранссервіс» ОСОБА_27 , шляхом особистого підпису, направлено лист за №29/08-01, яким повідомлено про підвищення ціни на електричну енергію, що не дає змогу здійснювати її відпуск за діючим між підприємствами Договором, у зв`язку з чим висунуто прохання щодо можливості відпуску електричної енергії за ціною - 2,56 грн. з ПДВ за 1 кВт/год, яка визначена на підставі інформаційної довідки №850/19 від 29.08.2019, виданої Харківською торгово-промисловою палатою на запит ТОВ «Газенерджитрейд», з одночасним внесенням необхідних змін до Договору.
Відповідно до вказаної інформаційної довідки № 850/19 від 29.08.2019 зазначено ціни за одиницю електричної енергії за результатами дослідження цін на універсальні послуги, які діяли з 01.07.2019 для малих непобутових споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на 2 класі напруги.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Харкові, більш точного місця розслідуванням встановити не представилось можливим, розуміючи, що ТОВ «Газенерджитрейд» не являється постачальником універсальної послуги на території Харківської області, а КП «Міськелектротранссервіс» не являється малим непобутовим споживачем, так як його електроустановки приєднані до електричних мереж з договірною потужністю понад 50 кВт, тобто розуміючи безпідставність внесення змін до вищевказаного договору шляхом безпідставного завищення вартості одиниці електричної енергії, направив лист, який власноручно підписав в якості директора, до КП «Міськелектротранссервіс» за №29/08-01, яким повідомлено про підвищення ціни на електричну енергію, після чого ОСОБА_6 шляхом особистого підписання 29.08.2019 уклав з КП «Міськелектротранссервіс» додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої Сторони домовилися внести зміни до нього щодо обсягу поставки та викласти Специфікацію (Додаток № 1) в новій редакції, в яких зазначено, що обсяг поставки складає 38 281 250,00 кВт/год, ціна за 1 кВт/год з ПДВ - 2,56 грн, загальна сума з ПДВ - 98 000 000 грн.
Крім того, 30.08.2019 директор ТОВ «Газенерджитрейд» ОСОБА_6 на адресу директора КП «Міськелектротранссервіс» ОСОБА_27 направив лист, який власноручно підписав в якості директора, за №30/08-01, яким повідомлено про підвищення ціни на електричну енергію, що не дає змогу здійснювати її відпуск за діючим між підприємствами Договором, у зв`язку з чим висунуто прохання щодо можливості відпуску електричної енергії за ціною - 2,81 грн. з ПДВ за 1 кВт/год, яка визначена на підставі інформаційної довідки № 851/19 від 30.08.2019, виданої Харківською торгово-промисловою палатою на запит ТОВ «Газенерджитрейд», з одночасним внесенням необхідних змін до Договору.
Відповідно до вказаної інформаційної довідки № 851/19 від 30.08.2019 зазначено ціни за одиницю електричної енергії за результатами дослідження цін на універсальні послуги, які діяли з 01.07.2019 для малих непобутових споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на 2 класі напруги.
Так, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 діючи з єдиним злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння майном КП «Міськелектротранссервіс», а саме грошовими коштами вказаного комунального підприємства в особливо великих розмірах, перебуваючи у м. Харкові, більш точного місця розслідуванням встановити не представилось можливим, розуміючи, що ТОВ «Газенерджитрейд» не являється постачальником універсальної послуги на території' Харківської області, а КП «Міськелектротранссервіс» не являється малим непобутовим споживачем, так як його електроустановки приєднані до електричних мереж з договірною потужністю понад 50 кВт, тобто розуміючи безпідставність внесення змін до вищевказаного договору шляхом безпідставного завищення вартості одиниці електричної енергії', діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів (вчинення незаконних дій у власних інтересах, будучи при цьому наділеним правом розпорядження грошовими коштами ТОВ «Газенерджитрейд»), з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодінням майном КП «Міськелектротранссервіс», а саме грошовими коштами вказаного комунального підприємства в особливо великих розмірах, шляхом особистого підписання 30.08.2019 уклав з КП «Міськелектротранссервіс» додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до якої Сторони домовилися внести зміни до нього щодо обсягу поставки та викласти Специфікацію (Додаток № 1) в новій редакції, в яких зазначено, що обсяг поставки складає 34 875 444,00 кВт/год, ціна за 1 кВт/год з ПДВ 2,81 грн, загальна сума з ПДВ - 97 999 997, 64 грн.
19.12.2019 ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, шляхом особистого підписання 19.12.2019 уклав з КП «Міськелектротранссервіс» додаткову угоду № 7 до Договору, відповідно до якої Сторони домовилися внести зміни до нього, продовживши дію Договору до 31.01.2020 та викласти Специфікацію (Додаток № 1) в новій редакції, в яких зазначено, що обсяг поставки складає 41 850 532,00 кВт/год, ціна за 1 кВт/год з ПДВ 2,81 грн, загальна сума з ПДВ- 117 599 994,92 грн.
Таким чином, у результаті укладення директором ТОВ «Газенерджитрейд» ОСОБА_6 всупереч вимогам п.42 ст.1, п.2,3 ст.63, п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» та п.2 ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII додаткових угод до договору №06/19 про постачання електричної енергії споживачу від 23.08.2019 з ТОВ «Газенерджитрейд» за поставку електричної енергії КП «Міськелектротранссервіс», засновником якого є територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради, було безпідставно перераховано на рахунок ТОВ «Газенерджитрейд» грошові кошти розмірі 16 784 448 грн., що більш ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим спричинено тяжкі наслідки для охоронюваних законом інтересам територіальної громади міста Харкова та КП «Міськелектротранссервіс».
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_28 є власником нерухомого майна, на яке просить накласти арешт прокурор, та йому належить автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 vin номер: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Під час досудового розслідування неодноразово здійснювались виїзди за адресою: АДРЕСА_14 , з метою виклику ОСОБА_6 до Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, для вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та вручення повісток про виклик, однак останнього за вказаним адресом не виявлено.
У зв`язку з чим, 29.10.2021 в присутності двох понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , дружині ОСОБА_6 ОСОБА_31 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яку вона відмовилась отримати.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, та посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за яке встановлено покарання з конфіскацією майна, та з метою в подальшому забезпечення виконання конфіскації майна, прокурор просить накласти арешт на зазначене вище майно.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, наполягав на його задоволенні.
Адвокат ОСОБА_5 представник власника майна ОСОБА_31 , вважала, що майно, яке просить арештувати прокурор, а саме: автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 vin номер: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_14 , є спільною власністю подружжя, тому накладення арешту може суттєво порушити права дружини ОСОБА_31 , як співвласника майна. Крім того вказала, що в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення ОСОБА_6 про підозру.
Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про арешт майна, та зазначив, що прокурором до клопотання не додано доказів про належне повідомлення ОСОБА_6 про підозру.
Відповідно до ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справах «Україна-Тюмень проти України», «Малама проти Греції», констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном, має бути законним та повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як зазначено прокурором, завданням арешту вказаного у клопотанні майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також проведення товарознавчого дослідження з метою визначення її вартості для встановлення правової кваліфікації кримінального правопорушення, забезпечення збереження речових доказів, та забезпечення в подальшому виконання конфіскації майна.
Однак, прокурором у клопотанні не наведено доказового значення, яке містить в собі автомобіль та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 . Також, матеріали клопотання не містять відомостей про те, яке відношення має майно ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України, арешт накладається, зокрема, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третьої особи або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Так, з матеріалів клопотання вбачається, що власником майна, на яке просить накласти арешт прокурор, є ОСОБА_6 .
Разом з тим, органом досудового розслідування не доведено наявності у ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні в розумінні ст. 42 КПК України станом на час розгляду клопотання про арешт належного йому майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Згідно ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
В клопотанні прокурор зазначив, що під час досудового розслідування неодноразово здійснювались виїзди за адресою: АДРЕСА_14 , з метою виклику ОСОБА_6 до Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, для вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та вручення повісток про виклик, однак останнього за вказаним адресом не було виявлено.
У зв`язку з чим, 29.10.2021 року в присутності двох понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , дружині ОСОБА_6 ОСОБА_31 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яку вона відмовилась отримати.
Однак, зазначеним доводиться лише сам факт складання таких документів.
Відповідно до ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 Кодексу, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його в розшук. У статтях 42 та 281 КПК застосовуються однакові за змістом словосполучення щодо позначення невстановлене/невідоме «місцезнаходження особи».
Отже, повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, про підозру шляхом вручення повідомлення поштою можливе лише у випадку наявності підстав для розшуку такої особи. При цьому, розшук особи, яка не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, проте знаходиться в Україні у відомому стороні обвинувачення місці, неможливий. У даному випадку щодо особи мають застосовуватися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу.
Тому, у випадку коли місцезнаходження особи в Україні відомо стороні обвинувачення і немає підстав для оголошення останньої у розшук, повідомлення про її підозру не може вручатися у спосіб, передбачений для вручення повідомлень. Нез`явлення особи, що достеменно перебуває в Україні, за викликом слідчого для вручення повідомлення про підозру, навіть у випадку належного повідомлення про такий виклик, або відмова від отримання повідомлення про підозру особою чи уникнення від її вручення не може бути підставою для вручення підозри у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, оскільки Кодекс не передбачає такої процедури у даних випадках.
У разі відмови від безпосереднього отримання повідомлення про підозру особою або залишення нею місця вчинення такої процесуальної дії прокурор/слідчий, відповідно до ч. 6 ст. 104 КПК повинен засвідчити факт відмови особи від посвідчення отримання повідомлення, а також факт надання письмових пояснень особи щодо причин такої відмови підписом її захисника (законного представника), а у разі його відсутності чи відмови від підпису понятих. Крім того, у такому випадку згідно з ч. 1 ст. 136 КПК, прокурору/слідчому доцільно застосувати відеозапис відмови від вручення.
Так, до матеріалів клопотання додано копію повідомлення про підозру ОСОБА_6 із зазначеннями прізвищ ОСОБА_29 , ОСОБА_32 та їх підписами, проте відсутні відомості, що це за особи, дані про цих осіб, та інформація, у зв`язку із чим вони зазначені у повідомлені про підозру.
Крім того, в матеріалах клопотання відсутні документи, які підтверджують, що ОСОБА_31 є дружиною ОСОБА_6 .
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність належного повідомлення ОСОБА_6 про підозру.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено необхідності у накладенні арешту на зазначене в клопотанні майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1