Номер провадження: 11-кп/813/1513/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження №0000202 від 04.03.2017 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. ст. 70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк,- залишено без змін.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі розміру 32131 (тридцять дві тисячі сто тридцять одну) гривню, При стягненні із ОСОБА_7 зазначеної суми, урахувано часткове погашення потерпілим матеріальної шкоди в ході досудового розслідування кримінального провадження, а саме в сумі 3000 гривень, тобто в сумі 29131 гривень (двадцять дев`ять тисяч сто тридцять одна).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану моральну шкоду в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

В іншій частині вимог цивільного позову до ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів під час проведення:

автотехнічної експертизи № 17-872 від 20.06.2017 з дослідження технічного стану автомобіля «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 у сумі -1238.00 грн.;

- транспортно-трасологічної експертизи № 17-873/17-615 від 18.05.2017 /н я 8575 ОІ, у сумі -1238.00 грн.;

-автотехнічної експертизи № 17-1387 від 20.06.2017р., у сумі -1238.00 грн.;

-автотехнічної експертизи № 17-3042 від 13.07.2017р., у сумі -1238.00 грн.;

-автотехнічної експертизи № 17-3374 від 27.07.2017 з дослідження обставин та механізму наїзду автомобіля «Nissan Datsun», р/н я НОМЕР_1 на пішохода, у сумі - 1238.00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Крім того, в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку, у якому зазначено, що ОСОБА_7 був присутній під час проголошення вироку, текст оскаржуваного вироку був оприлюднений у ЄДРСР 30.11.2020 року, проте копію вироку суду обвинувачений отримав 22 лютого 2021 року. Зазначає, що намір оскаржити вирок в нього виник лише через місяць після його отримання, однак в період грудня-січня, березня 2021 року діяли жорсткі карантинні обмеження та стан його здоров`я значно погіршився. Також зазначає, що погано володіє українською мовою.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку, зазначив, що обвинувачений мав можливість оскаржити вирок у встановлений законом строк.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали провадження та доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Законом встановлено виключення із загального правила щодо оскарження судового рішення для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могла бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року, за результатами розгляду кримінального провадження №0000202 від 04.03.2017 року, було ухвалено та проголошено за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, порядок та строки оскарження судового рішення учасникам провадження були роз`яснені у встановленому законом порядку, про що зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі та підтвердив це у судовому засіданні, проте апеляційна скарга обвинуваченим подано відповідно до штампу Приморського районного суду м. Одеси лише 19 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що копію вироку отримав 22 лютого 2021 року, однак намір щодо його оскарження в нього виник лише через місяць після його отримання, проте в період грудня по березень 2021 року діяли жорсткі карантинні обмеження та стан його здоров`я погіршився.

На підтвердження зазначеного, надає відповідь директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Одеської міської ради, з якої вбачається, що у 2021 році ОСОБА_7 був оглянутий амбулаторним сімейним лікарем 11 квітня 2021 року, 21 квітня 2021 року, 29 квітня 2021 року та був забезпечений лікарськими засобами за урядовою програмою «Доступні ліки».

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК України (ст. 113 КПК України).

У випадку подачі апеляційної скарги з пропуском встановленого законом строку апелянт може подати клопотання про його відновлення, в якому навести причини пропуску строку і докази їх поважності.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. При цьому, законом не визначено переліку підстав, при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.
Усталена судова практика свідчить про те, що поважними причинами можуть бути визнані стихійні лиха, що викликані силами природи (землетрус, повінь, злива, зсув, ураган тощо), хвороба, тривале відрядження, смерть близьких, інші трагічні та непередбачені події в житті людини, тобто це обставини, які не залежать від заінтересованої особи і завадили їй здійснити у встановлений законом строк певні дії. Слід зазначити, що перешкода, яка не дозволяє вчинити в строк процесуальну дію, може носити як фактичний (хвороба, стихійне лихо тощо), так і юридичний характер (несвоєчасне вручення копії процесуальних документів тощо).
У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися правом, наданим їй процесуальним законом. Сторона, яка добровільно відмовляється від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.
В той же час, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що бажання оскаржити вирок у нього з`явилося лише у березні 2021 року, однак в апеляційній скарзі не зазначено, що унеможливлювало звернення обвинуваченого ОСОБА_7 з апеляційною скаргою з 23 жовтня 2020 року (дата проголошення вироку) по 19 травня 2021 року ( дата звернення до апеляційного суду).
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що вінпогано володіє українською мовою, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки з матеріалів провадження слідує, що інтереси обвинуваченого в суді першої інстанції представляв захисник ОСОБА_10 та для розгляду справи залучався перекладач, які були присутній разом із обвинуваченим при проголошенні оскаржуваного судового рішення, а тому обвинувачений мав можливість звернутися за правовою допомогою до захисника та мав достатньо часу для того, щоб оскаржити вирок в разі незгоди з ним.
З огляду на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження №0000202 від 04.03.2017 року, не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та таких причин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Керуючись статями 113, 116, 117, 370-372, 376, 395, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Відмовити у задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження №0000202 від 04.03.2017 року.
Апеляційну скаргу з додатками повернути ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4