Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/343/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.09.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0002122, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.
За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
володільця майна ОСОБА_8 ,
та власника майна ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.09.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) по матеріалам кримінального провадження №0002122, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування постановленого рішення слідчий суддя в ухвалі послався на недоведеність матеріалами клопотання доказів реальності ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, втрати вилученого авто, а також на відсутність ризику його відчудження. Вказав і на те, що не надано доказів перешкоджання під час проведення досудового розслідування та що існує можливість доступу для проведення повторних оглядів, слідчих експериментів та експертиз, за таких умов арешт, заборона користування та розпорядження вказаним майном є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, а тому є неприйнятним і таким, що задоволенню не підлягає .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 (VIN НОМЕР_4 ), із забороною користування та розпорядження останнім, власником якого являється ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_1 , а користувачем якого є ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_2 , на якому збереглися сліди вчинення кримінального правопорушення до прийняття рішення по кримінальному провадженню, з метою проведення судових експертиз та забезпечення виконання у подальшому судових рішень у кримінальному провадженні.
При цьому, прокурор вказує на те, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002122 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено, що 01.09.2021 близько 08:00 год по вул Металургів навпроти дому 176 в м. Кропивницький, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_10 . У результаті ДТП пішохід отримала тілесні ушкодження та доставлена до лікувального закладу.
У ході огляду місця дорожньо-транспортної події 01.09.2021 слідчим виявлено та вилучено автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_9 , а користувачем якого є ОСОБА_8 .
Вказаний автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому повністю підпадає під ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 98 КПК України.
Таким чином, враховуючи, що саме вказаним транспортним засобом здійснено наїзд на пішохода, останній зберіг на собі сліди вчинення злочину, а також враховуючи необхідність проведення відповідних судових експертиз саме з вилученим автомобілем та з метою забезпечення виконання, в подальшому, судових рішень в кримінальному провадженні, є необхідність у накладені арешту на автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із забороною користування та розпорядження ним до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, володільця майна ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_9 , які заперечили її задоволення, перевіривши матеріали клопотання слідчого, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, які стали підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого, є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги є такими, що підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Так, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002122 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено, що 01.09.2021 близько 08:00 год по вул Металургів навпроти дому 176 в м. Кропивницький, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 та пішохода ОСОБА_10 . У результаті ДТП пішохід отримала тілесні ушкодження та доставлена до лікувального закладу.
У ході огляду місця дорожньо-транспортної події 01.09.2021 слідчим виявлено та вилучено автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_5 , за участі якого і сталася дана пригода та власником якого є ОСОБА_9 , а користувачем якого є ОСОБА_8 .
Вказаний автомобіль згідно постанови слідчого від 01.09.2021 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.м.к.9), оскільки він зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому повністю підпадає під ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 98 КПК України.
Дослідивши обґрунтування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання слідчого та не врахував, що транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 має істотне значення для даного кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливий розмір шкоди, завданої злочином; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Також, ч. 3 ст. 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При вирішенні даного клопотання про арешт майна, слідчому судді слід було врахувати практику Європейського суду з прав людини, згідно якої для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, забезпечить збереження вказаного речового доказу.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що майно, зазначене у клопотанні є речовим доказом у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що слідчий суддя помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На переконання колегії суддів втручання у права власності ОСОБА_9 та у права володіння ОСОБА_8 співрозмірне з потребами кримінального провадження. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, яке належить ОСОБА_9 та перебуває у володінні ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

Накладення арешту на майно не перешкоджає власнику майна в подальшому, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею питання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, тощо.

При цьому колегія суддів також враховує і те, що як пояснив в суді апеляційної інстанції слідчий ОСОБА_11 , після вилучення вказаного автомобіля його було додатково оглянуто слідчим та призначено проведення судової автотехнітчної експертизи, після чого проведено огляд автомобіля ще й експертом, що вказує на те що на даному етапі безперешкодно виконуються завдання кримінального провадження.
Жодні обставини, які б свідчили про можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі належного ОСОБА_9 автомобіля в матеріалах клопотання в оскаржуваній ухвалі слідчого судді взагалі не вказані, що свідчить про їх відсутність.

Також, колегія суддів враховує і вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, якою передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та практику Європейського суду з прав людини, щодо обмеження права власності, які мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, та що володілець майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку, та за вадами свого здоров?я потребує вказаний автомобіль для щоденного використання, а також зі слів слідчого будь-яким чином останній не перешкоджає проведенню розслідування у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді потребує безумовного скасування з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, в частині накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), заборонивши ним розпоряджатись та відчужувати його та надавши можливість власнику майна ОСОБА_9 та володільцю майна - ОСОБА_8 володіти та користуватись вказаним транспортним засобом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.09.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження № 0002122, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України -скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0002122 від 01.09.2021 про накладення арешту на майно та накласти арешт на майно, а саме на транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), заборонивши власнику майна ОСОБА_9 та володільцю майна ОСОБА_8 розпоряджатись та відчуджувати вказане майно, надавши їм можливість володіти та користуватись цим майном та негайно предати володільцю майна ОСОБА_8 або власнику майна ОСОБА_9 вказаний транспортний засіб на відповідальне зберігання.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2