КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

29 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_8

та обвинуваченого ОСОБА_9 ,який брав участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції із ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08 листопада 2021 року.

Цією ж ухвалою, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі його вік, стан здоров`я, сімейний стан, а також відсутність сталих соціальних зв`язків, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та постановити нову, якою відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити заставу у розмірі, що відповідає його заробіткам.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена всупереч вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з наданих стороною обвинувачення матеріалів до суду, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 у подальшому міг би переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, як зазначається в апеляційній скарзі, в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що ж стосується ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то як вказує захисник, суду не було надано жодних доказів обґрунтованості того, що обвинувачений буде переховуватися від суду, зокрема, з посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Бахчієв проти України» зазначає, про необґрунтованість продовження дії тримання під вартою посилань на абстрактні ризики, а вказаний ризик як можливість переховуватись від суду , не може ґрунтуватись лише на посиланні щодо тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, як вказує його захисник, у жодному з інкримінованих стороною обвинувачення, кримінальних правопорушень, обвинувачений не здійснював безпосередньо насильницьких дій або погроз їх вчинення, оскільки не володіє українською мовою, що на думку захисника свідчить про наявність можливості існування фактору ексцесу виконавців, та є підставою для розгляду питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, як вважає захисник, судом не були належним чином з`ясовані та оцінені всі обставини справи, що призвело до постановлення оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали від 10 вересня 2021 року; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що в наданих стороною обвинувачення матеріалах не міститься будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду, а також незаконно впливати на інших учасників цього кримінального провадження, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі застосування до нього більш мякого запобіжного заходу, оскільки будь-який менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на які суд послався у своїй ухвалі.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, зокрема щодо того, що суд першої інстанції не навів у своєму рішенні будь-яких мотивів щодо неможливості застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, зокрема застави, то вони також не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень кримінального процесуального кодексу, які б могли служити підставою для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року.

Крім того, як прямо передбачено ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у передбачених законом випадках, зокрема у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 08 листопада 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченогоОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08 листопада 2021 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 362/5811/19

Номер провадження: 11-кп/824/4038/2021

Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1