КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4554/21
Провадження №11-кп/824/3252/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0006306 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2021щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2021ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 27.12.2020 року приблизно о 12 год. ОСОБА_6 після вживання разом з ОСОБА_9 та невстановленою досудовим розслідуванням особою алкогольних напоїв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив піти до ОСОБА_10 під приводом повернення власного майна, яке знаходилось у ОСОБА_10 , запропонувавши ОСОБА_9 піти разом з ним, на що останній погодився.

Припускаючи можливий конфлікт з ОСОБА_10 та маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень останньому, ОСОБА_6 взяв з собою кухонний ніж і поклав його в кишеню.
Приблизно о 15:20 год. за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8, перебуваючи біля магазину «Фора», ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зустріли ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_6 з ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті повернення належного ОСОБА_6 майна, який він залишив у ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_10 у груди. ОСОБА_10 , усвідомлюючи перевагу у фізичній силі ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_9 , стан їхнього алкогольного сп`яніння, агресивну налаштованість до нього, з метою самозахисту дістав розкладний ніж, який продемонстрував нападникам, та почав тікати, але ОСОБА_6 та ОСОБА_9 почали наздоганяти потерпілого.
Переслідуючи потерпілого, ОСОБА_9 біля одного з дерев взяв дерев`яну палицю, з метою в подальшому вибити нею ніж з рук ОСОБА_10 .
Наздогнавши потерпілого, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , реалізовуючи який, він дістав ніж, і, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , ОСОБА_6 зробив різкий випад в бік ОСОБА_10 та наніс йому один цілеспрямований колотий удар в ділянку серця, після чого потерпілий одразу впав на землю, а ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі, внаслідок суворості, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2021 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання належним чином не було враховано, обставини, які відповідно до п. 1, 2, 5, 7 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання. Так, апелянт зазначає, що він разом зі свідком ОСОБА_9 , самостійно повернулися на місце скоєння кримінального правопорушення та за власною ініціативою звернулися до правоохоронних органів, і повідомили про свою причетність до злочину, що підтверджується рапортом о/у ВКП Дніпровського УП, дану обставину обвинувачений ОСОБА_6 вважає пом`якшуючою, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Крім того, апелянт вказує на те, що на досудовому розслідування, він добровільно надавав зразки нігтів, відбитків пальців рук, змиви рук для проведення судово-цитологічного дослідження, а також добровільно пройшов медичне освідування на наявність алкоголю в організмі, дав згоду на проведення слідчого експерименту у відсутність захисника, тим самим активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Звертає апелянт увагу і на те, що перед вчиненням кримінального правопорушення, а саме 27.12.2020 близько 11:00 год., між ним та потерпілим ОСОБА_10 відбулася телефонна розмова, в якій потерпілий нецензурною лайкою висловлювався в його та сім`ї сторону і всіляко принижував його особисту гідність. Після завершення розмови, він перебував у стані сильного душевного хвилювання викликаним аморальними діями потерпілого та, в свою чергу вирішив зустрітися з потерпілим. Факт телефонної розмови, як вказав в апеляції ОСОБА_6 , може підтвердити сам потерпілий, а також свідок ОСОБА_9 .

Крім того, як вказує апелянт, що він в силу життєвих обставин знаходився в тяжкому положенні через сімейні та інші обставини, а саме, вкрай емоційно переніс розірвання шлюбу, тривалий час не бачився із своєю дитиною, не мав постійного місця роботи, стабільного заробітку, мешкав з людьми різного контингенту в гуртожитку-хостелі, мав підробіток у нічний час, та постійно знаходився у пошуках стабільної роботи, для чого і приїхав до м. Києва. Зазначає, що відшкодував потерпілому витрати по відновленню здоров`я, відшкодував матеріальні та моральні збитки, про що сам потерпілий підтвердив в суді першої інстанції.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що під час судового розгляду був приголомшений в силу тих подій, які відбувалися та перебував не в стабільному психологічному стані, через що допустив той факт, що це була самооборона з його сторони, так як у нього була порвана куртка, у яку був одягнутий 27.12.2020. Наразі, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що визнає свою вину та щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин своєї відсутності не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому, апеляційна скарга розглядається без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 увчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності вироку в частині призначеного йому покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між призначеним судом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту вироку вбачається, що, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, його вік та стан здоров`я. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд першої інстанції, згідно ст. 67 КК України визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 були враховані всі обставини, передбачені статтею 65 КК України в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ту обставину, що більш тяжкі наслідки для потерпілого не настали, лише завдяки своєчасному наданню медичної допомоги, особу обвинуваченого, та його ставлення до вчиненого, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та попередження нових злочинів можливе лише у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_6 реального покарання у виді позбавлення волі.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання у наближених до мінімальної межі санкції ч.1 ст. 121 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання таких пом`якшуючих обставин, як активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначеніобставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, як не було встановлено таких обставин і в ході апеляційного перегляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами самостійно, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений ОСОБА_6 не повідомив, в ході судового розгляду, фактичні обставини вчиненого злочину не визнав. З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що на місце вчинення кримінального правопорушення він з обвинуваченим повернулися виключно за його пропозицією. Враховуючи наведене, поведінка обвинуваченого жодним чином не може свідчити про активну та ініціативну допомогу слідству.
Не можуть свідчити про перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання і дії потерпілого, про які зазначає ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, оскільки, поведінка з боку потерпілого, а саме те, що він спробував втекти від обвинуваченого, навпакисвідчить про те, що потерпілий намагався уникнути конфлікту.

Будь-яких тяжких особистих та сімейних обставин, які б могли істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено, а відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, факт проживання в гуртожитку та розлучення з дружиною, є лише даними, які характеризують його особу та були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Також, не може свідчити про зниження суспільної небезпечності ОСОБА_6 та вчиненого ним діяння і посилання захисника в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції на те, що у обвинуваченого є батьки пенсійного віку.
Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судом першої інстанції не було враховано думку потерпілого щодо непризначення суворого покарання обвинуваченому, та який не заперечував, що обвинувачений відшкодував йому матеріальну шкоду, то колегія суддів зауважує, що позиція потерпілого про визначення винному виду та розміру покарання є не процесуальною вимогою, а лише є думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 21 лютого 2019 року у справі №742/584/18.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в тому числі з врахуванням позиції потерпілого, урахуванням конкретних обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого судом першої інстанції і було призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, і таке покарання не можна вважати явно несправедливим.
Будь - яких додаткових обставин,які б могли бути підставою для зміни вироку, обвинуваченим до апеляційного суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного судом першої інстанції покарання.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2021щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4