ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/179/22 Справа № 202/4440/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000094 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.
Накладено арешт з обов`язковою забороною відчуження, користування та розпорядження на вилучене під час обшуку майно за місце мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 :
- ноутбук Asus H4N0GR01N72215H, CN:5980;
-мобільний телефон марки Samsung, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою НОМЕР_3 ;
-таблетки «CLOMED» в кількості 4 шт., «TURANOBOL» в кількості 4 шт.;
-мобільний телефон марки XIAOMI, IMEI: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 із сім-карткою НОМЕР_6 ;
-банківські картки в кількості 16 шт.;
-печаті в кількості 3 шт.;
-сім-холдери в кількості 2 шт.;
-закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 ;
-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ;
-свідоцтво про шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ;
-закордонні паспорти в кількості 6 шт.;
-2 фотокартки розміром 3х4;
-довіреність в кількості 1 шт.;
-1 лист А4 із чорновими записами;
-довідка на ОСОБА_12 ;
-копія договору №1001-и04/2017 від 03.05.2017;
-копія договору;
-копія документу на ОСОБА_13 із чорновими записами;
-копія свідоцтво про шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;
-свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності- фізичної особи ОСОБА_16 ;
-вимога про сплату боргу;
-заявки про отримання коштів в кількості 2 шт.;
-податкова декларація з податку на прибуток підприємств;
-візитка Приват Банку;
-розхідні накладні в кількості 3 шт.;
-лист, заповнений іноземною мовою;
-заявки на отримання переказу в кількості 2 шт.;
-заявка на видачу готівки;
-договір оренди квартири;
-виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;
-заявка про застосування спрощеної системи оподаткування;
-копії паспорту Джаффаль Язід в кількості 3 шт.;
-реєстраційна картка на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця;
-копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;
-довіреність (ВМАН №168166);
-запрошення на отримання візи для в`їзду в Україну;
-заявка на отримання коштів;
-копія паспорту ОСОБА_17 . Aljboyr Marwa;
-квитанції в кількості 2 шт.;
-договір про співробітництво при проведенні набору на навчання іноземців;
-розписка між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ;
-розписка ОСОБА_20 ;
-лист А4 із чорновими записами;
-копія свідоцтва про одруження між ОСОБА_21 та ОСОБА_20 ;
-копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_20 ;
-копії паспорту та картки фізичної особи-платника податків Мохамед Абд Ель;
-копії документів на 24 арк.;
-генеральна довіреність з додатками;
-копія генеральної довіреності з додатками.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і є речовим доказом у кримінальному провадженні, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження речового доказу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на майно, а саме ноутбук Asus H4N0GR01N72215H, CN:5980; закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 . Просить постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити в частині накладенні арешту на майно, а саме ноутбук Asus H4N0GR01N72215H, CN:5980; закордонний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 . Повернути вказане майно ОСОБА_7 .
Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.
На думку апелянта, слідчим не обґрунтовано та слідчим суддею не встановлено до якої категорії доказів відносяться вилучені у ОСОБА_7 речі та документи та з якою саме метою вилучені.
Вказує, що слідчим не доведена необхідність такого арешту та наявність ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Не обгрунтоувано, яким чином на кримінальне провадження вплине використання ОСОБА_7 своїми документами, а саме закордонним паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_7 .
Апелянт зазначив, що вилучення та арешт закордонного паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_7 призведе до значного обмеження свободи пересування останнього, що суперечить положенням Конвенції про захист прав та основоположних свобод та законодавства України, адже останньому підозра не оголошувалась та запобіжні заходи не застосовувались. Фактично, ОСОБА_7 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, але всупереч приписам ч. 3 ст. 64-2 КПК України до суду з клопотанням про арешт майна звернувся не прокурор, а слідчий.
Крім того, вказує, що під час обшуку в помешканні ОСОБА_7 було вилучено ноутбук Asus H4N0GR01N72215H, CN:5980, який перебував в користуванні його сина та використовувався для дистанційного навчання. Вилучення та арешт ноутбука позбавляє права його сина на отримання освіти в часи локдауну та пандемії, викликаної короновірусною інфекцією COVID-19. Між тим не зрозуміло та не обґрунтоване ухвалою суду можливість використання саме ноутбука в якості доказу в кримінальному провадженні № 0000094 від 02.02.2021р.
Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляції прокурор до суду апеляційної інстанції не прибув.
За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його участь в розгляді справи не є обов`язковою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Положенням ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Оскаржене рішення слідчого судді постановлено 01.12.2021, за відсутності третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, та її представника, в той час як адвокат ОСОБА_6 наголошує на отриманні ним копії ухвали 09.12.2021, що не спростовується доказами наявними в матеріалах провадження. Разом з цим, апеляційну скаргу до поштового відділення подано 14.12.2021.
За таких обставин, апеляційний суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали поважними, та такими, що є підставою для поновлення пропущеного строку.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги стосовно допущення слідчим суддею істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними.
З матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000094 від 02.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.
Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч. 2 ст. 170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (ноутбук, мобільні телефони), накладено саме як на носій інформації в електронному вигляді.
Апеляційний суд враховує, що слідчий та прокурор не є експертами в даній галузі.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на зазначене майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (розпорядника, користувача) майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність того або іншого об`єкту до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих прокурором матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі зазначені в ч. 2 ст. 173 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права на зазначене майно є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження - існують правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винуватості в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційних скарг не вбачає.
Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року, задовольнити та поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4