Єдиний унікальний № 946/5693/21
Провадження № 1-в/946/69/21
УХВАЛА
про відмову у задоволенні подання

05 листопада 2021 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області подання Ізмаїльського МРВ філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новоіванівка Болградського району Одеської області, громадянина України, що має середню освіту, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
засудженого 13 липня 2020 року Центральним районним судом місті Миколаєва за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, -
встановив:
Ізмаїльський МРВ філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 КВК України, ч. 2 ст. 78 КК України для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, посилаючись при цьому на те, що йому були роз`яснені порядок та умови відбування покарання з випробуванням, однак він допустив неявку до органу пробації, за що до нього було застосовано застереження, а також 4 рази притягувався до адміністративної відповідальності, двічі після застосування застереження.

Представник органу пробації у судовому засіданні подання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала.

ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні обставини, викладені в поданні органу пробації, визнали, але заперечували проти задоволення подання, при цьому пояснив, що в скоєнні правопорушень кається, але всі вони пов`язанні із порушенням правил дорожнього руху, скоєні по необережності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що в задоволенні подання органу пробації слід відмовити з таких підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК України звільненні від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції. До поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції визнаються: несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Частиною 2 ст. 166 КВК України передбачено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Таке подання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Таким чином з викладених норм випливає, що при скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Судом встановлено, що вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 липня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. ОСОБА_5

16 вересня 2020 року ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробування та власним підписом засвідчив, що йому роз`яснено права і обов`язки, та що умови відбування покарання з випробуванням йому зрозумілі. Але не дивлячись на дані зобов`язання ОСОБА_5 11 лютого 2021 року не з`явився для реєстрації без поважної на те причини, чим порушив обов`язок, покладений судом. 12 лютого 2021 року він з`явився до Ізмаїльської МРВ філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області та у поясненні вказав, що дійсно не з`явився на реєстрацію, бо погано себе почував. В цей же день засудженому було винесено застереження у вигляді письмового попередження. Після цього аналогічних порушень ОСОБА_5 не допускав.

За період іспитового строку засуджений вчинив 4 правопорушення, за які був притягнутий до адміністративної відповідальності: 09 серпня 2020 року за ст. 122 ч. 1 КпАП України; 30 жовтня 2020 року за ст. 124 КпАП України; 27 лютого 2021 року за ст. 122 ч. 2 КпАП України; 25 травня 2021 року за ст. 126 ч. 1 КпАП України.

07 липня 2021 року до Ізмаїльського міськрайонного суду було направлено матеріали особової справи та подання про вирішення питання про скасування іспитового строку та направлення ОСОБА_5 до відбування покарання.

Суд вважає, що представник уповноваженого органу з питань пробації, звертаючись до суду з поданням та порушуючи питання про скасування звільнення ОСОБА_5 від покарання з випробуванням, без достатніх на це підстав послався на невиконання засудженим обов`язків, посилаючись лише на неодноразове притягнення засудженого до адміністративної відповідальності, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту подання, підставою для звернення органу пробації з клопотанням про скасування звільнення відносно ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, слугувало фактично те, що останній протягом іспитового строку чотири рази притягнутий до адміністративної відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, адміністративні правопорушення, за вчинення яких на ОСОБА_5 накладалися стягнення, стосувалися виключно допущених засудженим порушень правил дорожнього руху.

Суд вважає, що вид та тяжкість скоєних особою адміністративних правопорушень впливають на прийняття судом рішення про скасування щодо особи звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд враховує, що відсутність закріплення на законодавчому рівні наведених обставин, в разі виникнення подібної ситуації, зокрема вчинення засудженим адміністративних правопорушень в період виконання вироку із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України, такі обставини мають вирішуватись судом, який розглядає подання органу пробації, виходячи з конкретних обставин справи, даних про особу засудженого, його поведінки під час іспитового строку, а також виду та характеру вчинених адміністративних правопорушень, з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на протязі всього іспитового строку ОСОБА_5 після винесення йому застереження у встановлені дні явки регулярно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації. Крім того, засуджений приймав участь в усіх заходах, які організовувалися уповноваженим органом з питань пробації. В період іспитового строку ОСОБА_5 не вчинив жодного нового кримінального правопорушення.

Наведені вище обставини свідчать про те, що своєю поведінкою засуджений намагався довести своє виправлення та сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 липня 2020 року.

Суд враховує конкретні обставини даної справи, а саме той факт, що притягнення ОСОБА_5 протягом іспитового строку до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, жодним чином не свідчать про направленість дії засудженого на невиконання покладених на нього обов`язків,

На думку суду, такі обставини беззаперечно підлягають врахуванню судом, у разі скоєння засудженим адміністративних правопорушень в сфері дотримання правил дорожнього руху, будучи засудженим вироком суду за злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, або як в даній справі, з урахуванням іспитового строку за вироком, яким він засуджений ч. 3 ст. 185 КК України, у разі вчинення адміністративних правопорушень, які посягають на власність.

В такому випадку, цілком обґрунтовано можна погодитися з доводами подання органу пробації, що засуджений не бажає стати на шлях виправлення, оскільки поведінка засудженого та його дії, дійсно можуть свідчити про небажання останнього усвідомити необхідність забезпечення ним виконання обов`язку не допускати в період іспитового строку аналогічних протиправних дії, навіть тих, які не відносяться до кримінально караних, а охоплюються положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, що може свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Водночас, вчинення засудженим адміністративних правопорушень пов`язаних з недотриманням правил дорожнього руху, навіть неодноразово, на думку суду не може беззаперечно свідчити про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, суд вважає, що в даній справі, факт вчинення засудженим протягом іспитового строку адміністративних правопорушень пов`язаних з порушенням правил дорожнього руху, не може слугувати визначальним фактором при вирішенні питання щодо скасування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки з огляду на правову кваліфікацію його дій, за які він був засуджений вироком районного суду, за весь період іспитового строку останній не вчинив жодного адміністративного або кримінального правопорушення проти власності та сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, визначені вироком суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини не свідчать про те, що ОСОБА_5 не бажає стати на шлях виправлення та умисно не виконує покладені на нього обов`язки, а тому мотиви викладені в поданні органу пробації щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 та направлення останнього для відбуття покарання, а також зазначені в оскаржуваній ухвалі, є непереконливими та безпідставними.

Таким чином, суд констатує, що матеріали особової справи ОСОБА_5 не містять відомостей та підтверджень про систематичне невиконання покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим доводи подання начальника Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» про наявність підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 є такими, що не ґрунтуються на законі, а подання є передчасним та необґрунтованим.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи те, що органом пробації та прокурором не доведений факт небажання засудженого стати на шлях виправлення, як того вимагає п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 23 жовтня 2003 року, суд приходить висновку про відсутність достатніх та законних підстав для задоволення подання органу пробації та направлення засудженого для відбування покарання.

Керуючись ст. 78 КК України, ст. 164, 166 КВК України, ст. 370-372, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:
В задоволенні подання Ізмаїльського МРВ філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_5 , засудженого 13 липня 2020 року Центральним районним судом місті Миколаєва за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1