Справа № 461/761/22
Провадження № 1-кс/461/508/22
УХВАЛА

02.02.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить:

- витребувати до суду матеріали кримінального провадження №0000662 від 22.10.2014 року та матеріали наглядового провадження прокурора К.Бучинської та надати можливість ознайомитись з ними;

- скасувати постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.01.2022 року про відмову в задоволенні клопотання.

Подану скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що він являється потерпілим у кримінальному провадженні №0000662 від 22.10.2014 року. З метою збереження речових доказів у справі, а саме автомобіля яким керував учасник ДТП, 13.01.2022 року він звернувся до Львівської обласної прокуратури з клопотанням щодо вжиття належних заходів стосовно недопущення змінення та знищення даного автомобіля, який визнано речовим доказом у провадженні.

За результатами розгляду даного клопотання, постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.01.2022 року йому відмовлено в задоволенні клопотання.

Скаржник вважає наведену постанову необґрунтованою, незаконною та такою, яка прийнята прокурором без наведення належних мотивів.

Таким чином, скаржник вважає, що відсутність належного реагування на його клопотання щодо вжиття відповідних заходів для збереження важливих речових доказів у даному кримінальному провадженні порушує його права, як потерпілого. В свою чергу, неналежне збереження речових доказів у справі є об`єктивною перешкодою для встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, а тому такі дії прокурора суперечать завданням кримінального провадження.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній. Також, подав до суду клопотання про надання йому для ознайомлення та дослідження в ході розгляду скарги матеріалів кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні №0000662 від 22.10.2014 року досудове розслідування здійснюється СУ ГУ НП у Львівській області.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Львівською обласною прокуратурою (відповідним уповноваженим прокурором).

Наведене вбачається з оскаржуваної постанови та пояснень скаржника.

13.01.2022 року скаржником до Львівської обласної прокуратури було подано клопотання про вчинення процесуальних дій у зазначеному вище кримінальному провадженні, зокрема про вжиття заходів спрямованих на належне зберігання автомобіля, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.01.2022 року скаржнику відмовлено в задоволенні наведеного вище клопотання.

З оскаржуваної постанови вбачається, що у ній наведено обставини щодо визнання автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні, скасування та накладення арешту на нього, оголошення заочної підозри ОСОБА_5 , оголошення його у розшук та зупинення провадження, відповідно до ст. 281 КПК України.

Також, у оскаржуваній постанові зазначено місце зберігання автомобіля на даний час.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.

У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 1 статті 92 КПК України встановлює, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Згідно п.п. 8, 20, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено обов`язок забезпечення належного зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

З поданого прокурору клопотання вбачається, що скаржник звертаючись до нього з клопотанням, просить виконати наведені вище положення закону, а також рішення суду про накладення арешту на автомобіль. Наведене клопотання подано скаржником з метою недопущення втрати важливого доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого:

-мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування;

-доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

-приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

-здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Аналіз наведених вище положень процесуального закону свідчить про те, що прокурор в межах наданих йому повноважень має право доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Також, наведені положення свідчать про те, що прокурор в межах наданих йому повноважень, з метою дотримання положень передбачених ст.ст. 84, 91 ,92 КПК України, серед іншого, повинен сприяти вчиненню відповідних процесуальних дій спрямованих на отримання та збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості та відповідності вимогам процесуального закону, виходжу з наступного.

Згідно клопотання, скаржник ініціює перед прокурором питання збереження речового доказу на спеціальному майданчику, тобто дотримання вищенаведених положень, які визначають порядок зберігання речових доказів.

Натомість прокурор, в оскаржуваній постанові обмежилася лише вибірковим наведенням обставин кримінального провадження, які стосуються визнання автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні, скасування та накладення арешту на нього, оголошення заочної підозри ОСОБА_5 , оголошення його у розшук та зупинення провадження, відповідно до ст. 281 КПК України.

Як вказано вище, скаржник ініціював перед прокурором питання забезпечення належного зберігання речового доказу, зокрема передачу цього доказу на спеціальний майданчик або стоянку територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, відповідно до постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

Водночас, прокурором в оскаржуваній постанові наведено лише адресу за якою зберігається речовий доказ автомобіль та не зазначено те, чи являється наведене місце зберігання спеціальним майданчиком або стоянкою територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Також, у постанові відсутні дані про правову підставу зберігання за наведеною у постанові адресою автомобіля, а також осіб яким передано даний автомобіль на зберігання та умови його зберігання, зокрема обмеження щодо зміни, знищення чи перетворення речового доказу.

Більше того, в оскаржуваній постанові взагалі не наведено належних висновків з приводу відмови у задоволенні клопотання. Так, вибірково зазначивши у постанові обставини встановлені під час досудового розслідування та процесуальні дії у кримінальному провадженні, прокурор не зазначила, чому саме вона прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання скаржника.

Незрозумілим з даної постанови є те чи забезпечено належне збереження речового доказу на даний момент, відповідно до вищенаведених положень.

Як наведено вище, відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.

Вимога щодо вмотивованості процесуального рішення передбачає, що воно має бути чітко сформульованим, логічно структурованим та викладеним у стилі, зрозумілому та доступному для всіх осіб, зокрема для учасників кримінального провадження. Вмотивоване рішення є гарантією проти свавілля. Отже, процесуальні рішення повинні викладати висновки таким чином, щоб вони були зрозумілі усім учасникам кримінального провадження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, така наведеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно доводів скаржника викладених у письмових клопотаннях поданих під час розгляду скарги в судовому засіданні та клопотання висловленого у скарзі щодо витребування матеріалів кримінального провадження слідчим суддею, слід відзначити наступне.

Згідно положень частини 1 статті 221КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, до завершення досудового розслідування, питання відкриття та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відноситься до компетенції слідчого або прокурора, які самостійно визначають обсяг матеріалів, які можливо надити стороні кримінального провадження для ознайомлення.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя не знаходить підстав для витребування у слідчого чи прокурора матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування у якому не завершено, для ознайомлення з ними скаржника.

Отже, в даній справі слідчий суддя, дотримуючись наведених вище передбачених чинним КПК принципів змагальності під час кримінального провадження, розглядає справу на підставі доказів наданих учасниками процесу.

Виходячи з вищенаведеного, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити.

Постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 19.01.2022 року про відмову в задоволенні клопотання скасувати.

Зобов`язати прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 (прокурора уповноваженого на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000662 від 22.10.2014 року) повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 13.01.2022 року з дотриманням положень передбачених ст.220 КПК України та повідомити автора клопотання про прийняте рішення у спосіб та строки визначені КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1