ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2037/21 Справа № 185/8507/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № №0001522 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Василівка Дніпропетровської області, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кишинів Республіка Молдова, не працюючого, інвалід 3-ї групи, має неповнолітню дитину 2012 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
10 грудня 2013 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до трьох років семи місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, в частині клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Дніпровського апеляційного суду перебувають матеріали кримінального провадження №0001522 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року:
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його затримання, тобто, з 02 червня 2014 року.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років 6 місяців з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його затримання, тобто, з 02 червня 2014 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 - задоволено. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України змінено.
Доповнено мотивувальну частину вироку словами: «Висновками експертів №615 від 20 червня 2014 року, №614 від 18 червня 2014 року, №436 від 24 червня 2014 року, №433 від 25 червня 2014 року».
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікуючу ознаку «заподіяння значної матеріальної шкоди» при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 02 червня 2014 року по 15 вересня 2016 року та з 11 вересня 2019 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 28 вересня 2020 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 02 червня 2014 року по 15 вересня 2016 року та з 11 вересня 2019 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 28 вересня 2020 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 червня 2021 року було скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
18 листопада 2021 року в судовому засіданні до початку апеляційного розгляду цього кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор вказує, що не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, в тому числі на строк від 10 до 15 років чи довічне позбавлення волі, враховуючи характер кримінальних правопорушень, а саме те, що вони пов`язані із вбивством за попередньою змовою групою осіб та з корисливим мотивом.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Вирішуючи питання обґрунтованості клопотання прокурора та необхідності продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України, передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 1 статті 183 КПК України, передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.
З огляду на те, що апеляційною інстанцією кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на цей час не розглянуто, а строк тримання обвинувачених під вартою було обрано на 60 днів, на переконання колегії суддів, є необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які відносяться до тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, в тому числі на строк від 10 до 15 років чи довічне позбавлення волі, зважаючи на характер кримінальних правопорушень, а саме те, що вони пов`язані із вбивством за попередньою змовою групою осіб та з корисливим мотивом, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знехтували встановленими у суспільстві нормами та правилами поведінки, посягнули на найвищу соціальну та людську цінність - життя людини, а також з урахуванням об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх умисність, активні дії засуджених для досягнення мети та доведення злочинів до кінця, їх суспільну небезпеку та наслідки, соціальний негативний резонанс, викликаний їх вчиненням, шкоду заподіяну злочинами.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, ризик передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду не зменшився та не припинив існувати.
Разом з цим, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Отже, колегія суддів, враховуючи вищенаведене, а також, що апеляційне провадження щодо обвинувачених не закінчено, вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес перевалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, тому доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є обґрунтованими, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.
Разом з цим, матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливим на цей час застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 331, 401, 405 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 17 січня 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4