Справа № 573/1975/21
Номер провадження 1-кп/573/23/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2022 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 20 вересня 2021 року за №0000272, по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Жовтневе Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.26 жовтня 2010 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 308 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

2.09 вересня 2021 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік

-за ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
12 березня 2021 року, в точно невстановлений час, ОСОБА_5 зайшов на територію нежилого домогосподарства по АДРЕСА_2 з метою крадіжки чужого майна. Територія цього домогосподарства не була огороджена. Під дахом занедбаного та напівзруйнованого господарського приміщення ОСОБА_5 помітив металеву балку, яку вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 відірвав металеву балку довжиною 3,8 м вагою 122,15 кг, яка має цінність як брухт чорних металів, від кріплення і перетягнув її на проїжджу частину дороги. Тоді він зателефонував ОСОБА_7 , якому не повідомив про викрадення балки, та попросив його допомогти перевезти її до смт Миколаївка.

ОСОБА_7 , будучи необізнаним про викрадення балки, на власному автомобілі ВАЗ 2102 перевіз викрадену ОСОБА_5 балку в смт Миколаївка Сумського району, де останній продав її ОСОБА_4 .

Викрадена балка належала потерпілому ОСОБА_4 і її вартість на момент викрадення становить 706 грн.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_5 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість визнав повністю та пояснив, що весною 2021 року, точної дати не памятає, можливо це було і 12 березня, на велосипеді поїхав у с. Пащенкове збирати металобрухт. Заїхав у село і побачив розвалене господарство, яке не мало огорожі і заросло бур`янами та кущами. На сараї, що був напівзруйнованим, побачив металеву балку, яку вирішив забрати собі. Металевим прутом підцепив її з одного боку, а з іншого вона не була закріплена, тому впала на землю. Цю балку метрів на 10-15 відволік на дорогу. Потім зателефонував знайомому ОСОБА_9 , у якого є легковий автомобіль, і попросив його допомогти перевезти балку, на що він погодився. Через деякий час приїхав ОСОБА_10 , вони з ним завантажили балку у автомобіль і поїхали у Миколаївку, щоб здати металобрухт ОСОБА_4 . Приїхали до останнього, але його не було вдома. Вони його зачекали. Приїхав ОСОБА_4 і купив у нього балку за 500 грн. Гроші потерпілий віддав йому, частину грошей віддав ОСОБА_9 за допомогу. На момент вчинення крадіжки не знав, що господарство, звідки він узяв балку, належить потерпілому. ОСОБА_7 лише допоміг йому перевезти балку, до її викрадення він ніякого відношення не мав. Будь-які інші особи до крадіжки ніякого відношення не мають. Крадіжку балки групою осіб вигадав сам потерпілий.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_5 , факт вчинення ним крадіжки чужого майна підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які суду пояснили таке.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 12 березня 2021 року перебував на семінарі у м. Суми. Близько 17 год. йому зателефонував ОСОБА_5 з пропозицію придбати метал. Він приїхав додому о 21 год, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 його чекали. Побачив ту балку, яку вони йому привезли, купив та попросив ще привезти таку балку, якщо вона у них є. Гроші близько 500 грн він віддавав саме ОСОБА_11 , а тому вважає, що він також причетний до крадіжки. Через декілька днів до нього додому прийшов брат та спитав: «Ти що, сарай батьківський розбираєш?» ОСОБА_12 поїхав у с. Пащенкове подивитись на батьківську хату, яка дісталася йому у спадщину після смерті матері, і дійсно побачив, що з сараю викрадені 3 балки, одну з яких він купив у ОСОБА_5 . Балки вони викрадали в шістьох, бо їх бачили свідки. Він повідомляв поліцію, що ОСОБА_5 балку викрадав не сам і не одну. Сам він не міг балку дотягнути до дороги, бо вона дуже важка. Гроші, що він заплатив за балку, ОСОБА_13 йому не повернув. Господарство дійсно не має огорожі, бо він сам її зняв для того, щоб не викрали.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працює слідчим ВП №1 (м. Білопілля) і здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом викрадення майна ОСОБА_4 . Відомості в ЄРДР вона вносила на підставі рапорта оперуповноваженого карного розшуку ОСОБА_14 , а не по заяві потерпілого. Під час розслідування провадження була встановлена причетність до злочину лише ОСОБА_5 . Вона допитала потерпілого і відібрала у нього письмову заяву про притягнення винного до кримінальної відповідальності. Під час допиту і протягом усього досудового розслідування потерпілий нічого не говорив про інших осіб, крім ОСОБА_13 , що причетні до крадіжки. Він лише висловлював сумніви про те, що ОСОБА_5 міг сам вчинити крадіжку. Письмовий дозвіл на проведення слідчого експерименту у домоволодінні потерпілого з участю ОСОБА_5 вона отримала у ОСОБА_4 до проведення слідчого експерименту. Жодного клопотання від потерпілого під час досудового розслідування також не надходило.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що точно дату не пам`ятає, десь весною 2021 року увечері йому зателефонував ОСОБА_5 і запропонував заробити грошей. Він у нього запитав яким чином, на що отримав пропозицію за гроші перевезти 3-метрову балку з с. Пащенкове до ОСОБА_4 у смт Миколаївка. У цей же день він на своєму легковому автомобілі приїхав у с. Пащенкове і на дорозі побачив ОСОБА_5 , поряд з яким лежала металева балка. ОСОБА_7 запитав у нього чи не крадена вона, на що той сказав, що не крав, а знайшов її. Удвох з ОСОБА_5 цю балку, вагою приблизно 100 кг, вони завантажили через задню ляду у автомобіль і поїхали у Миколаївку. Приїхали додому до ОСОБА_4 , якого не було, і стали його чекати. Потім приїхав потерпілий. Вони з ОСОБА_5 витягли балку з автомобіля і віднесли до двору ОСОБА_4 . ОСОБА_7 з двору вийшов, а подальші перемовини з потерпілим вів ОСОБА_5 . Через деякий час він вийшов з двору, дав йому 200 чи 300 грн, точно вже не пам`ятає, за перевезення балки. Участі у її викраденні він не приймав і про це нічого не знав. Також не знав, що балка належала саме ОСОБА_4 . Грошей потерпілий йому не давав.

Винуватість ОСОБА_5 у крадіжці майна ОСОБА_4 підтверджується письмовими доказами, а саме:

- рапортами помічника чергового ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП від 10 вересня 2021 року та оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Білопілля) про надходження повідомлення про крадіжку майна у ОСОБА_4 та про причетність до крадіжки ОСОБА_5 (а. п. 33-34);

- протоколом від 22 вересня 2021 року прийняття слідчим ОСОБА_15 заяви від потерпілого ОСОБА_4 про викрадення з сараю однієї балки (а. п. 39);

- протоколом огляду місця події від 22 вересня 2021 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута територія домогосподраства по АДРЕСА_2 , яка дійсно не має огорожі і прохід до сараю є вільним, звідки ОСОБА_5 викрав металеву балку (а. п. 40-47);

- протоколом огляду місцевості від 22 вересня 2020 року з фототаблицею до нього, під час якого у дворі за місцем проживання потерпілого по АДРЕСА_3 оглянута металева балка, яку 12 березня 2021 року ОСОБА_5 викрав у ОСОБА_4 і йому ж цього дня її продав (а. п. 49-63);

- протоколом від 22 вересня 2021 року зважування викраденої балки, згідно з яким її вага склала 122,15 кг (а. п. 54);

- висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/11162-ТВ від 28 вересня 2021 року, що проводилася на підставі постанови слідчого про призначення експертизи від 22 вересня 2021 року, відповідно до якого вартість викраденої балки становить 706 грн (а. п. 60, 63-67);

- протоколом слідчого експерименту від 11 листопада 2021 року з флеш-накопичувачем, що проводився з участю свідка ОСОБА_7 , який на місці вчинення кримінального правопорушення, розказав та показав як він допомагав ОСОБА_5 перевозити викрадену балку (а. п. 68-73, 92);

- протоколом слідчого експерименту від 23 листопада 2021 року з флеш-накопичувачем, що проводився з участю підозрюваного ОСОБА_5 , який на місці вчинення кримінального правопорушення, розказав та показав як він викрав металеву балку, як відволік її на дорогу, звідки допоміг цю балку вивезти йому свідок ОСОБА_7 (а. п. 80-92).

Всі зазначені докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у крадіжці майна ОСОБА_4 під час судового розгляду знайшла своє підтвердження.

Потерпілий ОСОБА_4 наполягав на тому, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку 3 балок не один, а групою осіб у кількості 6 чоловік, бо один він не міг викрасти балки та дотягти їх до дороги, бо вони дуже важкі. За балку він розрахувався саме зі свідком ОСОБА_7 , а не з обвинуваченим ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Окрім того, на питання суду назвати прізвища інших осіб, причетних, на думку потерпілого, до крадіжки, він відмовився.

Також суд зазначає, що під час досудового розслідування потерпілий будь-яких клопотань, у тому числі і про допит інших осіб, не заявляв взагалі.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що кримінальне правопорушення вчинив сам.

Дослідженими доказами у їх сукупності сумнівів у тому, що ОСОБА_5 один міг вчинити крадіжку металевої балки у суду не виникло.

Протилежного суду не доведено.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_5 продемонстрував як викрадену ним балку вагою 122,15 кг він дійсно сам від місця розташування сараю відволік до дороги, звідки її завантажили у автомобіль свідка ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_7 вказав, що про крадіжку балки ОСОБА_5 йому нічого не було відомо. На прохання останнього він лише перевіз її додому до ОСОБА_4 .

Також не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і твердження потерпілого, що ОСОБА_5 разом з співучасниками було викрадено не одну, а три балки.

Суд зазначає, що дії ОСОБА_5 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинено повторно.

На підтвердження повторності у діях ОСОБА_5 прокурор надав вирок Білопільського районного суду від 10 березня 2021 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України (а. п. 97-98).

Як вбачається з обвинувального акту, що знайшло своє підтвердження і під час судового розгляду, майно ОСОБА_4 . Дросов викрав 12 березня 2021 року.

Вказаним вироком ОСОБА_5 засуджений 10 березня 2021 року за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки чужого майна, яку вчинив 11 січня 2021 року, з призначенням покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Згідно з листом Сумського РС №1 філії ДУ «Центр пробації» від 15 листопада 2021 року засуджений ОСОБА_5 відбув покарання у виді громадських робіт повністю і 18 червня 2021 року знятий з обліку (а. п. 124).

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом крадіжки майна ОСОБА_4 внесені 20 вересня 2021 року (а. п. 33).

Згідно з п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України т акими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання .

Частиною 5 статті 90 КК України передбачено, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Так, з системного аналізу кримінального закону вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового кримінального правопорушення. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше кримінального правопорушення не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому кримінальних правопорушень та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 32 КК повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Частина 1 ст. 88 КК передбачає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Вироком суду від 10 березня 2021 року перервалося погашення судимості у ОСОБА_5 за вироком Конотопського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року, яким він засуджений за ст. ст. 308 ч. 2, 309 ч. 2 КК України, і з цього часу її погашення обчислюється заново.

ОСОБА_5 крадіжку майна ОСОБА_4 вчинив у той час, коли судимість за вироком суду від 10 березня 2021 року ще не була погашена. Але 18 червня 2021 року вона погасилася відповідно до вимог п. 2-1 ч. 1 ст. 89, ч. 5 ст. 90 КК України і на момент внесення відомостей до ЄРДР за цим фактом 20 вересня 2021 року ОСОБА_5 вже вважався таким, що не мав судимості.

Отже, у діях ОСОБА_5 відсутня така кваліфікуюча ознака як повторність, а тому його дії необхідно переквалікувати з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд виходить з такого.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінаьного правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується негативно як особа, що веде аморальний спосіб життя, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2017 року у зв`язку з епізодичним вживанням канабіноїдів.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання, у обвинувальному акті зазначено щире каяття ОСОБА_5 .

Але суд не може вказану обставину врахувати як пом`якшуючу, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_5 лише повністю визнав свою винуватість, щирого каяття не продемонстрував, критично свої дії не оцінив.

У обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, на що суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

За пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, для встановлення чи має місце така обтяжуюча покарання обставина як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку необхідно щоб на час вчинення кримінального правопорушення потерпіла особа дійсно досягла похилого віку та винна особа з достовірністю знала, що вчиняє його саме щодо такої особи.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_4 , 1948 року народження, дійсно був особою похилого віку.

У той же час, прокурор під час судового розгляду не довів, що на момент викрадення металевої балки ОСОБА_5 з достовірністю знав, що вона належить ОСОБА_4 і що незаконні дії він вчиняє саме щодо нього.

Отже, суд не може врахувати ОСОБА_5 таку обтяжуючу обставину як вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Також при призначенні покарання суд враховує і те, що обвинучений не бажає стати на шлях виправлення, бомає непогашену судомість за умисні злочини за вироком суду від 26 жовтня 2010 року, тільки 18 червня 2021 року у нього погасилася судимість за вироком суду від 10 березня 2021 року, як він вже 07 серпня 2021 року вчинив новий тяжкий корисливий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за що засуджений вироком Білопільського районного суду від 09 вересня 2021 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Вказане свідчить про високу ймовірність вчинення повторних правопорушень з боку обвинуваченого.
Окрім того, суд враховує і думку потерпілого ОСОБА_4 , який зазначив, що хоча він і не подав цивільний позов, але завдана шкода йому ОСОБА_5 не відшкодована, оскільки за свою ж балку, що обвинувачений у нього викрав, він ще й заплатив йому 500 грн і ці гроші він не повернув, моральна шкода також не відшкодована. Тому просив ОСОБА_5 покарати суворо.
З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за вчинений ним проступок у виді арешту, оскільки менш суворі покарання виді штрафу та громадських робіт його виправленню та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень сприяти не будуть.

ОСОБА_5 у цьому провадженні вчинив кримінальне праворорушення 12 березня 2021 року, тобто до його засудження 09 вересня 2021 року до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з випробуванням з іспитовим строком.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа №760/26543/17), відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.
У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, - виконуються самостійно.
Оскільки цим вироком ОСОБА_5 призначається реальне покарання у виді арешту, тому остаточне покарання йому необхідно призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді арешту та позбавлення волі з випробуванням, які підлягають самостійному виконанню.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили необхідно залишити попередній у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню в доход держави процесуальні витрати у розмірі 514,86 грн за залучення експерта (а. п. 62).

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Дії ОСОБА_5 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, визнати його винуватим за цим кримінальним правопорушенням і призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Білопільського районного суду Сумської області від 09 вересня 2021 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній у виді особистого зобов`язання.

Строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня затримання та поміщення до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави процесуальні витрати у розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 86 копійок.

Речові докази металеву балку, яка зберігається у потерпілого ОСОБА_4 , залишити останньому, як власнику.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя