Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ
справа № 396/44/16-к
провадження № 51-4352км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників (відеоконференція) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000176, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сарапул Удмуртської АРСР, Росія, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Гаврилівка Барвінківського району Харківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України;
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Кіровський районний суд міста Кіровограда вироком від 26 січня 2021 року визнав винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2012 року і визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років й 1 місяць з конфіскацією майна.
ОСОБА_9 суд визнав винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України і призначив покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначене вироком Кіровського районного суду від 12 травня 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.
ОСОБА_10 суд визнав невинуватим у вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 3 ст. 185 КК України, і виправдав за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 14 червня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишив без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково.

Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишив без зміни.

Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині виправдання за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України, скасував та призначив в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції. В решті вирок суду залишив без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувались у вимаганні, вчиненому організованою групою, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувались у вчиненні за попередньою змовою групою осіб крадіжки, поєднаної із проникненням у приміщення.
Вироком суду першої інстанції визнано винуватими і засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення за попередньою змовою між собою, повторно дев`яти епізодів вимагання з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, пошкодження чи знищення їхнього майна та розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_11 , спричинивши шкоду 500 грн; ОСОБА_12 , спричинивши шкоду 2280 грн; ОСОБА_13 , спричинивши шкоду 5000 грн; ОСОБА_14 , спричинивши шкоду 491 грн; ОСОБА_15 , спричинивши шкоду 2700 грн; ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , спричинивши шкоду на суму 1000 грн; ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Крім цього, ОСОБА_9 засуджено за вчинення повторного викрадення майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 шкоду на загальну суму 2450 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового, на його думку, висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189 КК України і виправдання ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначених порушень не усунув, а, скасувавши вирок в частині виправдання ОСОБА_10 з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції й залишивши без зміни вирок щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , фактично без ухвали виділив матеріали щодо ОСОБА_10 в окреме провадження, чим порушив загальні засади кримінального провадження та вимоги ст. 334 КПК України. Вважає, що таке виділення матеріалів в окреме провадження негативно вплинуло на повноту судового розгляду.
Крім цього, на думку прокурора, суди дійшли передчасного висновку про недоведеність вчинення злочинів у складі організованої групи, залишивши поза увагою частину доказів.
Крім цього, прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання прокурора стосовно проведення перевірки щодо можливого застосування насильства відносно засуджених під час досудового розслідування, про що останні заявляли в суді першої інстанції.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 подала заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких зазначала, що суди першої та апеляційної інстанцій повно, всебічно і об`єктивно дослідили докази та надали їм належну оцінку, тому просила залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Захисник ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_10 подала заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких зазначає, що оскаржувані судові рішення в частині ОСОБА_10 не можуть бути предметом перегляду у касаційному порядку, тому доводи прокурора в цій частині вважає безпідставними і просить залишити його скаргу без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Захисники заперечували проти задоволення касаційної скарги і просили залишити судові рішення без змін.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин. Крім того, цей суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК Українивбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою; наводяться докази, що спростовують її доводи. У цьому кримінальному провадженні зазначені вимоги закону апеляційним судом виконано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувались у вимаганні, вчиненому організованою групою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувались у вчиненні за попередньою змовою групою осіб крадіжки, поєднаної із проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції визнав винуватими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189 КК України й ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши їм відповідне покарання, а ОСОБА_10 виправдав за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційні скарги сторони захисту залишив без задоволення, а скаргу прокурора задовольнив частково. Вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишив без змін, а вирок в частині виправдання ОСОБА_10 скасував і призначив новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
При цьому, судом не ухвалювалося рішення в порядку ст. 334 КПК України, про виділення будь-яких матеріалів в окреме провадження, тому доводи касаційної скарги прокурора в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи.
Враховуючи те, що вирок стосовно ОСОБА_10 скасовано апеляційним судом і призначено новий судовий розгляд, кримінальне провадження в частині щодо нього не може бути предметом касаційного перегляду, тому доводи прокурора щодо доведеності його винуватості у вчиненні злочинів та необхідність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України касаційним судом не перевіряються.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Тобто обов`язковою умовою для кваліфікації діянь як таких, які вчинені організованою групою, є їх готування або вчинення трьома і більше особами.
Оскільки предметом перегляду у касаційному порядку є виключно кримінальне провадження в частині щодо двох осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то доводи касаційної скарги прокурора щодо доведеності вчинення злочинів організованою групою і необхідність кваліфікації діянь засуджених саме за ч. 4 ст. 189 КК України колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими.
Стосовно доводів прокурора про допущені судом порушення вимог КПК України у зв`язку з відмовою перевірки показань засуджених про застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незаконних методів досудового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було вказано вище, кримінальне провадження в частині щодо ОСОБА_10 не є предметом касаційного перегляду, тому доводи в цій частині не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Щодо ОСОБА_9 в цьому аспекті колегія суддів вважає наступне. Як убачається з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурором було заявлено клопотання про звернення до ДБР для проведення досудового розслідування за фактом повідомлення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про застосування до них співробітниками поліції незаконних методів досудового розслідування (т. 11 а. с. 169-170).
При прослуховуванні технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції встановлено, що в судовому засіданні 07 грудня 2020 року під час розгляду клопотання прокурора сторона захисту заперечувала проти задоволення заявленого клопотання.
Засуджений ОСОБА_9 також заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вважав, що він таким чином затягує розгляд справи і фактично, на запитання головуючого не підтвердив застосування до нього незаконних методів досудового розслідування. Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду, тому доводи касаційної скарги прокурора вважає безпідставними. Вказане підтвердила й захисник ОСОБА_9 в ході касаційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників, обвинуваченого та прокурора, ретельно перевіривши доводи скарг, обґрунтовано залишив вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни, а тому доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження в межах касаційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів достатніх підстав для задоволення касаційної скарги прокурора не убачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 січня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3