Справа № 748/1685/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/605/21
Категорія - в порядку надання міжнародної правової допомоги Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Чернігові в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року, якою було приведено вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13 березня 2018 року щодо нього у відповідність із законодавством України,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Чернігівського районного суду Чернігівської області подано клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України, а також про вирішення питання щодо виконання вироку.

Так, 14 червня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 1778/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року зі змінами, внесеними апеляційними ухвалами Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 року громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 25.04.2019 за № 06-54033/19.

Уповноважений представник Міністерства юстиції України просить суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 , визнано винним, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_8 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року задоволене вказане клопотання.

Вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 ухвалено привести у відповідність із законодавством України.

Визначено, що ч. 2 ст. 210 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_8 засуджено вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року відповідає ч. 1 ст. 255 КК України.

Визначено, що ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_8 засудженого вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року, відповідають ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Засудженому ОСОБА_8 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року визначено покарання за ч. 1 ст. 255 КК України 6 років позбавлення волі.

Засудженому ОСОБА_8 на підставі вироку Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року визначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України - 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_8 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років.

Не погодившись з ухваленим судом рішенням, засуджений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить поновити строк на оскарження ухвали суду від 13 вересня 2019 року та скасувати її, за відсутності вини у вчиненні злочинів закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що оскільки на момент проголошення ухвали перебував на території Російської Федерації, був позбавлений можливості оскаржити судове рішення, що є підставою для поновлення строків на апеляційне оскарження.

Переконаний, що рішення суду ухвалене без повного дослідження матеріалів справи. Так, поза увагою районного суду залишилась довідка від 06.02.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_8 має статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми, що, як переконаний апелянт, суттєво вплинула б на висновки суду, оскільки підтверджує непричетність особи до інкримінованих кримінальних правопорушень. Саме за цих підстав, висновок суду є хибним, не відповідає фактичним обставинам справи та таким, що належить переглянути для недопущення порушення конституційних прав людини.

Крім того, автор скарги посилається на положення ч.1 ст. 70 КК України, при цьому не робить жодних висновків у розрізі ухваленого судом рішення.

В засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення вимог скарги, вказуючи про безпідставність, оскільки рішення суду є законним та вмотивованим.

Заслухавши доповідь головуючого судді, позицію сторін судового провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частиною 9 ст. 603 КПК визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають права оскаржити судове рішення щодо виконання вироку суду іноземної держави в апеляційному порядку. До таких суб`єктів належать: орган, що подав клопотання про виконання вироку суду іноземної держави; особа, щодо якої вирішено відповідне питання, прокурор.

Розгляд клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави відбувався без участі засудженого. Крім того, як встановлено із ухвали суду засуджений ОСОБА_8 , який відбував покарання у ФКУ ВК-4 УФСВП Росії по Тульській області» про дату судового засідання не повідомлявся та в судове засідання не доставлявся, оскільки на той час перебував під юрисдикцією іншої держави.

Судові матеріали не містять даних про отримання засудженим копії зазначеної ухвали, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне поновити засудженому ОСОБА_8 строк апеляційного оскарження, як такий що пропущений з поважних причин.

Вирішуючи по суті питання про перегляд в апеляційному порядку ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ч. l ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

У відповідності до ст. 10 цієї Конвенції, у разі продовження виконання вироку, держава виконання

вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного

державою винесення вироку.

Пунктами а), d) статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим аніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, аніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

При цьому суд, як це визначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції Вироком Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13.03.2018 року громадянина України ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, з призначенням йому покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з відбуванням у виправній колонії суворого режиму. Постановлено обчислювати початок строку відбування покарання з 13.03.2018 року та зарахувати в строк відбування покарання час тримання засудженого під вартою з 20.11.2015 року по 12.03.2018 року включно.

Ухвалою суду апеляційної інстанції Ліпецької області від 27.08.2018 року вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року змінено, виключено вказівку на конфіскацію всіх грошових коштів на розрахункових рахунках по оформленим банківським картам, вказаним у вироку, вказані банківські карти повернути власникам, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції Ліпецької області від 27.08.2018 року постанову Октябрьського районного суду м. Ліпецька від 13.03.2018 року про стягнення витрат по винагороді адвокатів з засуджених змінено, зокрема вирішено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати на користь федерального бюджету в сумі 57140 рублів.

ОСОБА_9 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Тульській області»; кінець відбуття строку покарання - 19.11.2026.

Відповідно до апеляційної ухвали Ліпецького обласного суду від 27.08.2018 ОСОБА_9 повинен сплатити процесуальні витрати в розмірі 57 140 рублів.

Згідно з довідкою ФКУ ВК-4 УФСВП Росії по Тульській області виконавчі документи до установи не надходили, відповідно утримання за ними не проводились.

Згідно з вироком ОСОБА_8 засуджено до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 210 (участь в злочинній організації) Кримінального кодексу Російської Федерації та за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 ( замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж, організованою групою, у великому розмірі при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від особи обставин) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Вказані дії ОСОБА_8 , за які його засуджено Октябрьським районним судом м. Ліпецька Російської Федерації, є кримінальним правопорушенням згідно із законодавством України.

ОСОБА_8 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.

Кримінальним законом України відповідальність за вчинені ОСОБА_8 злочини, передбачена ч. 1 ст. 255 КК України (участь у злочинній організації) та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України ( закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за передньою змовою групою осіб, у великих розмірах ).

За вказаним кримінальним законом ОСОБА_8 визначено основне покарання за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим ч. 4 ст. 610 КПК України. За ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України визначено покарання з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті ( санкцією частини статті ) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає максимальний строк основного покарання у вигляді позбавлення волі - 10 років, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України не може бути призначено основне покарання більше (10 років х 2/3=120 (сто двадцять місяців)х2/3 = (80 вісімдесят місяців) = 6 років 8 місяців позбавлення волі (дві третини максимального строку позбавлення волі, передбачено санкцією частини 2 ст. 307 КК України ).

За вказаним кримінальним законом ОСОБА_8 з урахуванням положень ст. 68 КК України визначено основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 2 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_8 та санкцією ч. 4 статті 228.1 КК РФ.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.610 КПК України та ст.11 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб, суд, на підставі частин 1 і 2 ст.70 КК України, яка відповідає ст.69 ч.3 КК РФ, визначив остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на одинадцять років.

Тому рішення суду першої інстанції про те, що громадянин України ОСОБА_8 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за вчинені злочини, передбачені ч. 1 ст. 255 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, та на підставі частин 1 і 2 ст.70 КК України, яка відповідає ст.69 ч.3 КК РФ, у виді позбавлення волі строком на 11 років, відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.

За вказаних вище обставин, доводи засудженого ОСОБА_8 про його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів колегія суддів апеляційного суду відхиляє як неприйнятні з огляду на те, що розгляд клопотання Міністерства Юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України не є розглядом кримінального провадження в сенсі положень кримінального процесуального закону, які регламентують порядок досудового розслідування та розгляду кримінального провадження судами. Зазначене питання вирішується в порядку визнання та виконання вироків судів іноземних держав (Глава 46), при цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи. Колегія суддів наголошує, що коли вирок суду іноземної держави вступив в законну силу і виконується, суди України не мають повноважень для його перегляду по суті встановлених фактів.

Засуджений з умовами приведення вироку у відповідність із діючим законодавством України ознайомлений, що підтверджується його заявою (Том №1, а.п19).

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 419, 602, 610 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити засудженому ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року, якою було приведено вирок Октябрьського районного суду м. Ліпецька Російської Федерації від 13 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4