№707/658/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000616 від 07.03.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців у розумінні закону не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

1) 16 березня 2006 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;06 квітня 2006 року звільненого із Черкаського СІЗО № 30 за відбуттям строку покарання;
2) 05 червня 2007 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки;

3) 27 листопада 2008 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту,на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2007 року у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 29 листопада 2011 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2011 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; не відбутий строк покарання: 1 рік 2 місяці 11 днів;
4) 06 вересня 2012 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2008 року у вигляді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; 26 грудня 2015 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; не відбутий строк покарання: 11 місяців 11 днів;
5) 27 жовтня 2016 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2012 року у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі; 28 травня 2020 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання;
6) 29 березня 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став і повторно скоїв новий умисний корисливий злочин проти власності, а саме:

04 березня 2021 року близько 05 години 00 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна, таємно проник до вищевказаного будинку, який належить гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де із приміщення будинку таємно викрав каструлю ємністю 18 л з нержавіючого металу, каструлю ємністю 3 л з нержавіючого металу, чотири тарілки з нержавіючої сталі, зарядний пристрій до телефону «Хіaоmі» чорного кольору, сковорідку «ТЕFAL», сковорідку алюмінієву, ліхтар металевий чорного кольору, продукти харчування, а саме: масло 2 л, банку чаю, крупи, вартість яких в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, та зарядний пристрій до телефону «Sigma» марки «Samsung» чорного кольору, дві скляні прозорі кружки марки «Luminark», ринкова вартість яких на момент вчинення крадіжки, а саме на 04 березня 2021 року, згідно висновку експерта № СЕ/19/124-21/З244-ТВ від 24 березня 2021 року могла становити 155 грн, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди.

Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та показав, що у 04 березня 2021 року, вранці, з метою викрадення чужого майна, прийшов до дачного будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Переліз через паркан, розбив вікно у одній із кімнат та проник до приміщення даного будинку, звідки викрав сковорідки, каструлі, олію та інше майно. Викрадене переніс у ліс. У скоєному щиро кається, просить суд його суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні, яке відбулося 21 жовтня 2021 року, надала покази про те, що має у власності будинок по АДРЕСА_3 , у якому постійно проживає лише взимку. 05 березня 2021 року вона приїхала туди під вечір, виявила безлад у хаті та розбите вікно, а вранці викликала працівників поліції. На подвір`ї були свіжі сліди, які вели до забору та лісу. У відповідь на запитання працівників поліції, чи підозрює вона когось у вчиненому, вказала, що підозрює чоловіка, який проживає з дівчиною по АДРЕСА_2 , який обікрав весь район. Працівники поліції знайшли взуття і чашки. Вона по фото впізнала свої речі. Від іншого майна він уже позбавився.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_5 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого, заслуховуванням показів потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_5 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши покази потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; обвинувачений та захисник просили суд призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна), спосіб (проникнення до житла шляхом пошкодження вікна), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілій);
- поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема, обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи;
- особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; визнав свою вину; за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка веде антисоціальний спосіб життя; офіційно не працевлаштований; суспільно корисною працею не займався; є неодруженим, проте проживає у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_7 ; будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; під час розгляду Черкаським районним судом Черкаської області щодо нього кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, свідомо не бажаючи отримувати дохід законним способом, що, на думку суду, характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
При цьому суд зважає на те, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 04березня 2021 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Частинами першою третьою статті 70 КК України встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.
За вищевикладених обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання за дане кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, після чого, за правилами частини четвертої статті 70 КК України та ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає визнання вини, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало у тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин справи, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

В той же час, суд не вважає, що у обвинуваченого має місце щире каяття, як про це зазначено у обвинувальному акті.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Разом з тим, обвинувачений після вчинення злочину добровільно завдану потерпілій шкоду не відшкодував.

Таким чином, висловлювання ОСОБА_5 , дані ним в ході судового розгляду, про його щире каяття у скоєному, носять лише формальний характер.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Згідно обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Разом з тим, слід зазначити, що статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відтак, суд вважає, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив, що має місце відносно статті 395 КК України, однак, з огляду на вказівку про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в обвинувальному акті, суд не бере до уваги рецидив як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

З огляду на вищевикладене, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_6 , яка у письмовій заяві від 21 жовтня 2021 року просить призначити покарання ОСОБА_5 на розсуд суду, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, за якою він обвинувачується, пов`язане з реальним позбавленням волі.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода, завдана потерпілій ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням (злочином) становить 155 грн.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 від 22 жовтня 2020 року, у межах кримінального провадження, за яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, дію якого було продовжено ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року до 25 січня 2021 року включно.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_9 від 26 березня 2021 року у межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 24 травня 2021 року включно.
Клопотань про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу, як і клопотань про обрання запобіжного заходу, до суду не надходило.
Водночас, на виконання вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 29 березня 2021 року був взятий під варту із зали суду і з того часу утримується в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_5 тимчасово залишено у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на час розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи, що обвинувачений засуджується до покарання у вигляді реального позбавлення волі, суд вважає необхідним відповідно до положень ст.ст. 183, 193-197 КПК України обрати йому запобіжний захід у виглядітримання під вартою по даному кримінальному провадженню до набрання вироком суду законної сили.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 2 942 грн 10 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно визначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з часу ухвалення вироку, тобто з 25 листопада 2021 року, зарахувавши в нього строк покарання, відбутого частково за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, за період з 29 березня 2021 року до 24 листопада 2021 року, включно, виходячи із співвідношення: день за день.

Обрати ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Утримувати ОСОБА_5 в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» до вирішення питання про направлення його в місця позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 2 942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) гривні 10копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- два сліди низу взуття, з яких було зроблено гіпсовий зліпок, та три сліди папілярних візерунків, які було вилучено за допомогою липкої стрічки типу «скотч», що здані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції, - знищити;

- одну пару чоловічого взуття, вилучену за добровільною згодою у ОСОБА_5 , що здана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції, повернути ОСОБА_5 за належністю;

- дві скляні прозорі кружки та зарядний пристрій марки «Samsung», передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1