КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 27 січня 2022 року, апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року,

за участі: прокурорів захисника особи, відносно якої вирішується питання про екстрадицію перекладача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 11 жовтня 2021 року про видачу (екстрадицію) особи.
Скасовано постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 11 жовтня 2021 року про видачу (екстрадицію) особи громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 до Російської Федерації.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 на постанову начальника Департаменту міжнародно- правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 11.10.2021 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_10 до Російської Федерації.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи.
Слідчим суддею, не враховано, що на момент винесення рішення за запитом Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_8 згідно з отриманої в ході екстрадиційної перевірки інформації в порядку ст. 587 КПК України, а саме повідомлення Державної міграційної служби України, яке надійшло до Офісу Генерального прокурора 30.09.2021, вказана особа на території України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не зверталася, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримувала.
Окрім того, з наявних документів наданих Генеральною прокуратурою Російської Федерації вбачається, що ОСОБА_8 обізнаний про наявне щодо нього кримінальне переслідування на території Російської Федерації.
На думку прокурора, вказані обставини та обґрунтована відсутність обізнаності Офісу Генерального прокурора про звернення ОСОБА_10 за захистом на території України, рішення Офісу Генерального прокурора від 11.10.2021 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації ОСОБА_10 є законним та обгрунтованним.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_10 та його захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Як вбачається з положень ст.589 КПК України, у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Згідно ч.2 ст.589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Приймаючи рішення про скасування постанови офісу Генерального прокурора про видачу ОСОБА_8 , слідчий суддя зазначив, що фактичній видачі особи, відповідно якої надійшов запит від іншої держави, передує вчинення ряду процесуальних дій, а набуття особою, відносно якої надійшов запит іноземної держави, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту виключає її видачу.
Колегія суддів вважає таке рішення слідчого судді законним та обгрунтованним з таких підстав.
Постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 11 жовтня 2021 року прийнято рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 .
Постанова мотивована, тим, що за повідомленням уповноважених органів України, ОСОБА_8 не є громадянином України, статусу біженця немає, до кримінальної відповідальності на території України не притягується, може утримуватись під вартою та етапуватися без шкоди для здоров`я, не брав участі у захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України у складі Збройних сил України, не приймав участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони. Вказану постанову ОСОБА_8 отримав 29 жовтня 2021 року.

Разом з цим, 07.10.2021 ОСОБА_10 звернувся до відповідного структурного підрозділу ДМС із заявою про визнання його біженцем (отримання статусу біженця), що підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні № 012861 від 07.10.2021 та цього ж дня отримав довідку № 0125614 про звернення за захистом в Україні (а.с. 12-13).
Таким чином, на даний час ОСОБА_10 є особою, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка станом на 05.11.2021 не розглянута, остаточне рішення за заявою ОСОБА_10 не прийняте, а відтак, у відповідності до ч. 4 ст. 590 КПК України, щодо нього не може бути прийнято рішення про видачу особи (екстрадицію), оскільки це суперечить приписам п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Частиною 2 статті 589 КПК визначені обставини, за наявності яких приймається рішення про відмову у видачі особи іноземній державі, до таких обставин з-поміж іншого віднесено надання особі статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового захисту.
У розвиток гарантій забезпечення захисту осіб, які є шукачами притулку, частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу.
Зважаючи на те, що ОСОБА_8 звернувся до ДМС до прийняття начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора Літкевич ОСОБА_11 рішення про видачу,фактична передача ОСОБА_8 до прийняття ДМС у відповідного рішення э неможливою, оскільки у протилежному випадку буде допущено порушення права на звернення за захистом в Україні.
Таким чином, до розгляду питання про надання ОСОБА_8 статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та прийняття остаточного рішення, виключається можливість його фактичної передачі під юрисдикцію запитуючої держави.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею належним чином перевірено та досліджено докази та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, враховано дані про особу затриманого, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора, не убачається.

Керуючись ст. ст. 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 422, 590 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року,- залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

Єдиний унікальний № 757/61634/21-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15
Провадження № 11сс/824/348/2022 Доповідач ОСОБА_16

Категорія ст.591 КПК