Справа № 0312/2159/2012
Провадження № 1-в/931/10/21
У Х В А Л А
17 вересня 2021 року смт. Локачі
Локачинський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника засудженого - ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із застосуванням строків давності виконання обвинувального вироку Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року у кримінальному провадженні №0312/2159/2012 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
05.02.2021 року захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити від відбування покарання ОСОБА_5 , засудженого вироком Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року за ч.2 ст.286 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.02.2014 року вказаний вирок Нововолинського міського суду залишено без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Згідно із ч.3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.
Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься із ст. 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу злочину, передбаченому у зазначеній статті. На момент проголошення ухвали апеляційного суду 24.02.2014 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в Луцькій клінічній лікарні.
Після виписки з лікарні проживав за місцем прописки за адресою: АДРЕСА_2 . В грудні 2015 року дана квартира, що знаходилась не в його власності була продана, тому він вимушений був змінити місце проживання.
Обвинувального вироку за ст. 390 КК України «Ухилення від вiдбування покарання у виді обмеження волі та у виді позбавлення волі» відносно ОСОБА_5 не існує. Досудове розслідування у кримінальному провадженні за ст.390 КК України відносно ОСОБА_5 не проводиться.
Вiдповiдно до правового висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15 ухилення від вiдбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання щодо вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Тому вирішувати питання про зупинення строків давностi виконання обвинувального вироку суду допустимо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні вiд вiдбування покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Оскільки відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема, притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався. Отже, строк давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 вже минув.
У судовому захисник клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що ОСОБА_5 ухиляється від відбування покарання за вироком Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року, з 21.03.2014 року перебуває у розшуку, на даний час проведеними оперативно-розшуковими заходами не вдалося встановити його місцезнаходження, що підтверджується відповіддю Волинської обласної прокуратури № 20-342 вих.21 від 17.09.2021 року, яка провела перевірку стану ведення ОРС відносно ОСОБА_5 , та витягом з веб-сайту МВС.
Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що вироком Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, стягнуто з ОСОБА_5 вісімдесят тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 . Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.02.2014 року вирок Нововолинського міського суду залишено без змін. Отже, вирок набрав законної сили 20.02.2014 року (а.с.9-20).
Стаття 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є юридичним фактом, з яким КК України пов`язує звільнення від відбування покарання засудженої особи.
Чинним Кримінальним кодексом України встановлюється три умови інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а саме: закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків; не ухилення засудженого від відбування покарання; не вчинення протягом встановлених частинами 1 та 3 ст. 80 КК України строків нового злочину. Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.
У поданому клопотанні захисник зазначає про те, що вирок не виконувався від незалежних від засудженого причин. Обвинувального вироку за ст. 390 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі та у виді позбавлення волі відносно ОСОБА_5 не існує. Досудове розслідування у кримінальному провадженні за ст.390 КК України відносно ОСОБА_5 не проводиться, що вiдповiдає правовому висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15.
Однак, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15, редакція частини третьої статті 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.
Частиною третьою статті 390 КК України передбачена відповідальність за неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.
Як встановлено у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, після набрання вироком законної сили, не відбував, а отже його дії у даному конкретному прояві не можуть відповідати складу злочину, передбаченого ст. 390 КК України.
Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування практики Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24 грудня 2015 року у справі №5-324кс15, у даній ситуації, позаяк обставини, на підставі яких Верховним Судом України прийнято відповідне рішення, в даному випадку не відповідають обставинам, встановленим у даній справі.
Натомість у постанові від 20.11.2018 року у справі №264/1736/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перебування засудженого до позбавлення волі в розшуку зупиняє перебіг строку давності виконання обвинувального вироку та свідчить про ухилення особи від відбування покарання.
Згідно із ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується листом Волинської обласної прокуратури № 20-342вих.21 від 17.09.2021 року та витягом з веб-сайту МВС, що 21.03.2014 року ОСОБА_5 був оголошений у розшук, встановити його місцезнаходження на даний час не вдалося можливим (а.с.154,155). Сумнівів у достовірності поданих прокурором доказів перебування ОСОБА_5 в розшуку у суду не виникає.
Будь яких доказів про постійне місце проживання ОСОБА_5 за певною адресою представлено не було, останній також не з`являвся у судові засідання в ході розгляду даного клопотання, адреса його місця проживання та засоби зв`язку у поданих ним до Локачинського районного суду заявах від 21.07.2021 року та 05.08.2021 року відсутні (а.с.132, 136), що також свідчить про його ухилення від відбування покарання.
Твердження захисника ОСОБА_4 у клопотанні про те, що ОСОБА_5 на момент проголошення ухвали апеляційним судом знаходився на лікуванні у Луцькій клінічній лікарні спростовується ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.02.2014 року, де обвинувачений ОСОБА_5 вказаний як такий, що брав участь у судовому засіданні, а згідно із долученою до матеріалів клопотання випискою №3512 ОСОБА_5 перебував на лікуванні у КЗ "Луцька клінічна лікарня" в період з 24.02 по 05.03.2014 року, а не з 20.02.2014 року, коли була прогошена ухвала апеляційного суду (а.с.8,16).
За таких обставин, перебіг строків давності у даному кримінальному провадженні згідно з ч.3 ст.80 КК України зупинений і не підлягає обрахуванню до настання однієї із обставин, визначеної законом: з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.
Враховуючи вищевикладене, посилання захисника на те, що строки давності виконання вироку Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року минули є безпідставними, а відтак клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із застосуванням строків давності виконання обвинувального вироку Нововолинського міського суду від 12.12.2013 року у кримінальному провадженні № 0312/2159/2012 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд Волинської області протягом семи діб з моменту її оголошення.
Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба