Справа № 740/434/21
Провадження № 1-кс/740/151/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 384 КК України,

установив:

27 січня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду вказану заяву про відвід судді, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що поведінка судді ОСОБА_5 не відповідає вимогам Присяги судді, не є послідовною, так як суддя по різному трактує закон щодо одних і тих самих підстав для вирішення питання відведення прокурора, що викликало об`єктивні побоювання щодо безсторонності судді та обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Зазначено, що 21 травня 2021 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_5 постановив ухвалу про відвід прокурора ОСОБА_7 . Ухвалу мотивовано тим, що в сукупності факти та обставини, наведені заявником, вказують на існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора; розуміння положень ч. 2 ст. 37 КПК України як засадничих має важливе значення, оскільки передбачає особливі правові наслідки їх порушення. Доводи, наведені адвокатом ОСОБА_8 у судовому засіданні, вказували на наявність підстав для задоволення відводу прокурора, який був включений в групу прокурорів під час знаходження цього провадження в суді, зазначивши, що прокурор був неналежним у вказаному кримінальному провадженні.

23 червня 2021 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_5 постановив ухвалу про задоволення заяви захисника ОСОБА_8 про відвід прокурора ОСОБА_9 . Цей прокурор також був включений в групу прокурорів під час судового розгляду вказаного провадження. Суд дійшов висновку, що в сукупності факти та обставини, наведені заявником та встановлені в судовому засіданні, вказують на існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора.

02 липня 2021 року суд задовольнив заяви адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 про відвід прокурора ОСОБА_11 з аналогічних підстав. Включення прокурора ОСОБА_11 до складу групи прокурорів було здійснено без наведення обставин і підстав для заміни усіх прокурорів (окрім двох, заяви про самовідвід яких було задоволено судом), які були визначені прокурорами у цьому кримінальному провадженні раніше, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства щодо здійснення прокурором повноважень у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

06 жовтня 2021 року захисники заявили відвід прокурору ОСОБА_3 з тих самих підстав, що були заявлені іншим попередньо відведеним прокурорам, але ухвалою суду в задоволенні заяв відмовлено, що, на думку обвинуваченого, викликає сумніви в упередженості судді ОСОБА_5 при розгляді зазначеного кримінального провадження.

Таким чином, на думку заявника, суд змінив свою правову позицію та дійшов висновку, що прийняття постанови від 01.10.21 про зміну групи прокурорів здійснено в межах повноважень Генерального прокурора.

Крім наявності сумнівів у неупередженості судді, обвинувачений також зазначив щодо можливого тиску на суддю шляхом впливу на його дружину, яка є працівником прокуратури нижчого рівня.

У судовому засіданні прокурор висловився на розсуд суду.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Перевіривши зміст заяви, матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 ст. 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_4 у заяві про відвід судді, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, як інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості останнього.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко і Мартенко проти України». Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справи «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; «Мікаллеф проти Мальти», п. 93).

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 вказаного Закону суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з п. 1, 2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону.

ЄСПЛ у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справи «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

Таким чином, у розумінні суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях у справах «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції».

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Зокрема, щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення ЄСПЛ у справі «Клейн та інші проти Нідерландів»).

Верховний Суд у своїх постановах зробив висновки, зокрема, що вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді (ухвали від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 01 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі № 910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення.

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, за окремою підставою відводу, визначеною саме як наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність належно обґрунтованих та підтверджених відомостей, які б могли свідчити про необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_5 при розгляді вищевказаного кримінального провадження. Заявником не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості судді і унеможливлювали ухвалення об`єктивного судового рішення в справі.

З огляду на зазначене, підстав для висновків про упередженість судді при розгляді вказаного кримінального провадження немає, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 309, 369-372, 376 КПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 384 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1