Справа № 154/2209/15 Провадження №11-кп/802/718/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 серпня 2021 року про відмову в задоволенні подання Володимир-Волинського МРФ філії «Центр пробації» в Волинській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

В С Т А Н О В И В
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки. Його ж на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання із випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.
Начальник Володимир-Волинського МРФ філії «Центр пробації» в Волинській області звернулась до суду із поданням про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, яке обґрунтоване тим, що іспитовий строк за вищевказаним вироком закінчився 24 липня 2017 року. Хоча щодо першого і внесено до ЄРДР відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, однак, на момент звернення із даним поданням, обвинувальний вирок суду, відсутній. Ураховуючи наведене, просить розглянути дане подання.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 серпня 2021 року у задоволенні зазначеного подання щодо ОСОБА_8 , відмовлено.

Таке своє рішення суд мотивував тим, що вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування. І у разі ухвалення щодо нього обвинувального вироку та задоволення даного подання, суд буде позбавлений можливості призначити йому остаточне до відбуття покарання з дотриманням вимог передбачених ст. 71 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на його незаконність та необґрунтованість через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що засуджений в період іспитового строку виконував покладені на нього обов`язки за вироком суду, що стверджується відповідним поданням органу пробації. Тоді як відмова у його задоволенні виключно із мотивів повідомлення засудженому про підозру у вчиненні нового злочину, затримання чи обрання міри запобіжного заходу є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадчий принцип презумпції невинуватості та є передчасним висловлюванням судом думки щодо винуватості особи у скоєному. У зв`язку із цим, просить ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 серпня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2015 року покарання з випробуванням, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі і просив скасувати оскаржуване судове рішення, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Статтею 78 КК України регламентовані правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку у зазначеному органі.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс умов, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 78 КК України.

Зокрема, такими умовами є: закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України та не дає підстав для застосування ст.78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

На переконання апеляційного суду, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції наведених вимог закону було дотримано.

Відповідно до матеріалів судового провадження, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання із випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. Також на засудженого покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

25 травня 2021 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшло подання Володимир-Волинського МРФ філії «Центр пробації» в Волинській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, у задоволенні якого ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 серпня 2021 року, відмовлено.

Судом установлено, що за поданням заступника начальника Володимир-Волинського міськрайонного відділу з питань пробації від 13 травня 2017 року про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності Володимир-Волинським ВП ГУНП у Волинській області 16 травня 2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000018 щодо вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.
За результатами досудового розслідування, щодо нього ж 29 грудня 2017 року складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.
За короткою фабулою цієї справи ОСОБА_8 підозрюється у тому, що, будучи позбавленим права керування транспортними засобами за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2015 року, у період з 17 травня 2016 року по 05 травня 2017 року 45 разів перетинав державний кордон України, керуючи транспортними засобами.
Отже наявні підстави вважати, що засуджений ОСОБА_8 також не виконав і додаткового покарання, призначеного йому вироком суду від 24 липня 2015 року у період іспитового строку, що свідчить про порушення ним обов`язків, а саме: не вчинення ним нового кримінального правопорушення, який був покладений на нього при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

На підставі постанови слідчого від 29 грудня 2017 року підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в розшук, у зв`язку із не встановленням його місця перебування, провадження у справі зупинено.

Відтак, доводи начальника Володимир-Волинського МРФ філії «Центр пробації» в Волинській області, викладені у поданні про те, що після закінчення іспитового строку суд має звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання не узгоджуються з вищенаведеними вимогами кримінального закону, а також вимогами ч. 3 ст. 75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед не вчинить нового кримінального правопорушення.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування.

Закон не пов`язує вказані правові наслідки з наявністю обвинувального вироку суду, тому відсутні порушення такої засади, як презумпція невинуватості.

Сам факт вчинення нового кримінального правопорушення пов`язується з іспитовим строком, встановленим судом, який обчислюється з моменту проголошення вироку суду, а не з моментом, коли вирок за нове кримінальне правопорушення набере законної сили.

Вказані обставини не суперечать вимогам ст. 62 Конституції України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні краніального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, на які апелянт посилається у своїй апеляційній скарзі, оскільки лише у разі ухвалення обвинувального вироку за нове кримінальне правопорушення, суд зможе призначити засудженому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України, як про це зазначається в ч. 3 ст. 78 цього Кодексу.

Натомість, за наявності виправдувального вироку, буде відсутньою обставина, яка на даний час перешкоджає застосуванню положень ч. 2 ст. 78 КК України.

Між тим, у цей період на засудженого не покладені обов`язки, визначені ст. 76 КК України, а, отже, права ОСОБА_8 у контексті ст.78 КК України не порушуються.

Враховуючи наведені обставини, оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги захисника безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 серпня 2021 року про відмову в задоволенні подання Володимир-Волинського МРФ філії «Центр пробації» в Волинській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: