Справа № 644/1782/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002445 від 31.12.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Юнокомунарівск, Донецької області, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, засудженого 21.01.2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст.296, ч. 1 ст.125 в силу ч. 1 ст.70, ст. 72 КК України до 2 років обмеження волі, вирок не набрав законної сили, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:
30 грудня 2020 року приблизно о 21:00 год., точний час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_6 , знаходився в кімнаті квартири АДРЕСА_3 , де тимчасово проживав. Після спільного вживання спиртних напоїв з власником квартири ОСОБА_4 , між ними раптово виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, кухонним ножем, який у цей час знаходився в його правій руці, завдав ним не менше 7 ударів ОСОБА_4 в область грудної клітини, живота та рук. Від отриманих поранень потерпілий ОСОБА_4 втратив свідомість. В цей час свідок ОСОБА_7 , яка знаходилась поряд, вибігла з квартири та стала звати на допомогу. Після чого, ОСОБА_6 вважаючи, що виконав усі дії необхідні для позбавлення життя ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину втік через вікно в кухні.

Смерть ОСОБА_4 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки приблизно о 21:23 год. ОСОБА_8 мешканець будинку АДРЕСА_4 викликав потерпілому ОСОБА_4 швидку невідкладну допомогу.

30 грудня 2020 року приблизно о 22:30 год. ОСОБА_4 бригадою швидкої допомоги КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» був доставлений до КНП «МКЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР», де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа, які як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); проникаючого колото-різаного поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом (1000 мл.), а також колото-різане поранення правого плеча по внутрішній поверхні із ушкодженням плечової артерії, які як у сукупності так і кожне окремо, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_6 вину визнав в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони. З кваліфікацією органу досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України не погодився та зазначив, що умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було.

Про обставини інкримінованих подій обвинувачений показав, що з середини листопада 2020 року він став проживати в квартирі АДРЕСА_3 . В квартирі також проживали власник житла ОСОБА_4 та його співмешканка ОСОБА_7 . Через деякий час, потерпілий застав його та ОСОБА_7 під час інтимної близькості. Після чого вигнав його з дому, а ОСОБА_7 залишив. Через декілька днів після цього він з потерпілим примилилися і останній знову дозволив йому проживати у квартирі.

30 грудня 2020 року з ранку, він з ОСОБА_4 вжив невелику кількість спиртного. Приблизно о 12.00 год. ОСОБА_4 пішов на прийомний пункт прийому вторинної сировини і повернувся близько 21.00 год. ОСОБА_7 була в квартирі, з дому не виходила, так як більше тижня хворіла. Коли повернувся ОСОБА_4 він знаходився у великій кімнаті, сидів на стільці, ОСОБА_7 лежала на дивані та стогнала, так як їй було погано. Потерпілий мабуть не так все сприйняв, вбіг до кімнати та став висловлювати образи в його та ОСОБА_7 бік. Також він двічі наніс долонею руки удари ОСОБА_7 . Після чого, потерпілий схопивши на підлозі в кімнаті молоток, кинувся на нього. Він у відповідь взяв зі столу, який знаходився поряд, ножиці та декілька разів наніс ними вправу частину тіла потерпілого удари. Удари наносив в область живота, не сильно, намагався уникнути потрапляння у життєво важливі органи. Коли зрозумів, що «переборщив», намагався викликати швидку, але мобільні телефони, які знаходилися поряд не працювали. Вирішив покликати на допомогу перехожих, для цього через вікно вийшов на вулицю. Однак йому ніхто не надав телефону, щоб він викликав швидку. ОСОБА_7 нікого на допомогу не кликала, залишалася в кімнаті. Через деякий час він повернувся до квартири потерпілого де його і затримали поліцейські.

Також ОСОБА_6 зазначив, що у нього була можливість вбити потерпілого, однак він не бажав цього робити, та не мав умислу позбавляти останнього життя. Зазначені дії він вчинив лише з метою самозахисту. Шкодує про те, що трапилося і просить вибачення у потерпілого.
Прокурор вважав вину ОСОБА_6 доведеною в межах ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Вважає, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на позбавлення життя потерпілого, а досліджені судом докази не дають підстав вважати, що обвинувачений мав намір спричинити потерпілому будь-які тілесні ушкодження, а не ті, що неминуче потягнуть його смерть.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який показав, що приблизно з середини листопада 2020 року в його квартирі став проживати ОСОБА_6 . Разом з ними проживала і ОСОБА_7 , яка проживає у нього близько 6 років.

30 грудня 2020 року, він з ОСОБА_6 пішли до пункту прийому вторинної сировини. На отримані від здачі вторинної сировини кошти придбали один літр самогону. Коли повернулися до квартири то вжили у трьох, півпляшки спиртного. ОСОБА_7 хворіла, і небагато вживши спиртного лягла спати на диван в кімнаті, де вони сиділи. Він пішов до кухні, готувати їжу, а

ОСОБА_6 залишився в кімнаті. Через деякий час він почув, що ОСОБА_7 кричить «ґвалтують» і кличе на допомогу. Коли він вбіг в кімнату то побачив, що на дивані, нахилившись над ОСОБА_7 сидить ОСОБА_6 і утримує її. Коли він схопив ОСОБА_6 за плече, останній відразу обернувшись в його бік став наносити ножем, який тримав у правій руці, удари. Від спричинених тілесних ушкоджень він знепритомнів, прийшов до тями через декілька днів в лікарні. Ніж описати не може, оскільки все відбулося раптово. В кімнаті де все трапилося, на столі, були три кухонних ножі. Стіл знаходиться на відстані 0,5 м. від дивану. Він обвинуваченому тілесних ушкоджень не спричиняв, ніяких предметів у нього в руках не було. До цих подій між ним та ОСОБА_6 мав місце лише один словесний конфлікт, через те, що ОСОБА_6 намагався мати з ОСОБА_7 статеву близькість.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , яка повідомила суду, що вона близько 6 років проживає в квартирі ОСОБА_4 . З середини листопада 2020 року з ними став проживати ОСОБА_6 30 грудня 2020 року, приблизно о 11.00 год., ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пішли разом до пункту прийому вторинної сировини, вона залишилася в квартирі, оскільки декілька днів хворіла. Коли вони повернулися, вжили на трьох півлітра самогону. Вона лягла на дивані, в кімнаті, відпочивати. Прокинулася через те, що ОСОБА_6 намагався її зґвалтувати, утримував її за шию правою рукою в якій був ніж. Вона стала кричати та кликати на допомогу. На її крики прибіг ОСОБА_4 який в цей час був на кухні, в руках у нього нічого не було. ОСОБА_6 відразу став різати потерпілого. Вона вскочила з дивану та вибігла з квартири. Стала звати на допомогу. Коли повернулася до квартири, ОСОБА_6 вже не було, потерпілий був непритомний, весь в крові. Хтось із сусідів викликав швидку та поліцію. Швидка приїхала хвилин через 15 та госпіталізувала потерпілого. Через деякий час поліцейські біля квартири потерпілого затримали ОСОБА_6 . За час проживання ОСОБА_6 в квартирі, мав місце лише один словесний конфлікт між потерпілим та ОСОБА_6 з приводу того, що останній домагався від неї статевої близькості. Статевих відносин вона з обвинуваченим ніколи не мала.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив суду, що вперше ОСОБА_6 побачив в квартирі свого брата ОСОБА_4 29 грудня 2020 року., коли брат разом з співмешканкою ОСОБА_7 снідали в кімнаті. 30 грудня 2020 року, близько 22.00 год. йому на мобільний телефон зателефонував сусід брата і повідомив, що ОСОБА_4 порізали. Коли він приїхав до брата, то в кімнаті побачив на дивані та біля нього багато крові. Вікно в кухні було відкрите, на підвіконні був слід від взуття. Через деякий час до вікна підійшов ОСОБА_6 . ОСОБА_7 повідомила співробітникам поліції, що це він спричинив тілесні ушкодження брату. Після чого, ОСОБА_6 затримали. Обвинувачений поводив себе неадекватно, нібито він перебував в стані наркотичного сп`яніння, тілесних ушкоджень він на ньому не бачив. Зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що ОСОБА_6 намагався її зґвалтувати. Їй на допомогу прибіг брат і обвинувачений відразу став наносити йому ножові поранення.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив суду, що мешканців квартири АДРЕСА_3 не знав. У грудні 2020 року проживав в цьому будинку в квартирі АДРЕСА_5 . У вечері 30 грудня 2020 року повертався додому, зайшовши в під`їзд, побачив жінку в нетверезому стані, яка знаходилась на другому поверсі і просила сусідів викликати швидку. Він викликав швидку. Коли жінка повернулася до своєї квартири, яка знаходиться на першому поверсі, він зайшов за нею і в кімнаті в якій було світло побачив чоловіка на дивані, який був в крові. Багато крові було і біля нього. Коли він зайшов до квартири то увімкнув камеру на смартфоні і все зняв. Після цього, він викликав поліцію. Швидку та поліцейських очікував біля вхідних дверей у під`їзд. Карета швидкої допомоги приїхала швидко, співробітники поліції приїхали за лікарями. В подальшому відеозапис вказаних подій він надав слідчому.

Даними, які відображені в протоколі огляду місця події від 30 грудня 2020 року та фототаблиці до нього, в якому зафіксоване місце скоєння кримінального правопорушення, яким є двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. При огляді кухні квартири, зафіксовано, що вікно відчинене, на підвіконні виявлені сліди від протектору взуття. В залі, на дивані виявлені плями бурого кольору такі ж плями виявлені і на чоловічому одязі, який лежав на дивані. Поряд з диваном виявлена пляма бурого кольору зі згустками, розмірами 1 м. на 0,5 м. На столі, в кімнаті виявлені продукти харчування, кухонний ніж з чорною ручкою та ножиці з чорними ручками зі слідами речовини бурого кольору (т. 2, а.с.8-26).

Висновками судово-медичного експерта № 12-14/15-А/21 від 13.02.2021 р.,№ 12-14/117-А/21 від 19.02.2021 р.,згідно яких потерпілому ОСОБА_4 були спричинені наступні тілесні ушкодження: непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа; проникаюче колото-різане поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом (1000 мл), а також колото-різане поранення правого плеча по внутрішній поверхні із ушкодженням плечової артерії.

За механізмом: вищевказані тілесні ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу, від не менш семиразової травматичної дії колюче-ріжучого предмета, можливо клинка ножа, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися, тому судити про конкретне знаряддя травми не є можливим. При цьому характер ушкоджень не виключає можливості утворення їх в строк 30.12.2020 року.

Згідно медичної карти № 23815 стаціонарного хворого відділення політравми КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, колото-різані поранення проникаючого та непроникаючого характеру, які мали місце у ОСОБА_4 , потребували оперативного втручання які були проведені у вигляді: ПХО ран тулуба із накладанням швів; лапаротомії з ушиванням пораненню печінки та шлунку; а також ПХО рани правого плеча із ушиванням поранення плечової артерії.

За ступенем тяжкості:

Непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа, як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Проникаюче колото-різане поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, а також колото-різане поранення правого плеча із ушкодженням плечової артерії, як у сукупності так і кожне окремо, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Встановити силу та напрямок, а також послідовність нанесення травматичних впливів по наявним судово-медичним даним не є можливим, проте, можна припустити, що сила була достатня для утворення вищеперелічених ушкоджень.

Достовірно встановити в якому саме положенні знаходився ОСОБА_4 , а також взаємо-розташування із нападником в момент отримання комплексу ушкоджень, по наявним судово-медичний даним, не є можливим.

Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, що встановлено у ОСОБА_4 , можна відповісти, що тілесних ушкоджень, характерних для самооборони не мається.

З урахуванням характеру колото-різаних поранень, що мають місце у ОСОБА_4 , не виключається, що після отримання вищезгаданих ушкоджень потерпілий міг виконувати які-небудь активні самостійні дії, об`єм та тривалість яких встановити не представляється можливим.

Згідно даних з медичної карти № 23815 стаціонарного хворого відділення політравми КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР відомо, що група крові ОСОБА_4 - 0ар(І).

Механізм утворення тілесних ушкоджень, які мають місце у ОСОБА_4 , не відповідає об`єктивним судово-медичним даним відповідно способу їх спричинення, на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 в протоколі проведення слідчого експерименту та його допиту в частині кількості та локалізації травматичних впливів. З урахуванням даних медичної документації однозначно встановити конкретне знаряддя травми (ножем чи ножицями) не є можливим, через відсутність детального опису характеру ран та ходу ранових каналів кожної з ран, проте, можливо лише припустити, що колото-різані поранення, що мають місце у ОСОБА_4 , могли утворитися внаслідок травматичного впливу кожного з предметів (ножів та ножиць), які надані на дослідження ( т. 2, а.с.29-30; 31-33).

Висновком експерта-імунолога № 14/24-С/21 від 23.02.2021 р., згідно якого на спортивних брюках (об`єкти №№1,2) ОСОБА_6 , вилучених під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у цих об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_4 не виключається ( т. 2, а.с.35-36).

Висновком експерта-імунолога № 14/22-С/21 від 24.02.2021 р., згідно якого на футболці з довгими рукавами (об`єкти №№1,5-9) ОСОБА_6 , вилученій під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у цих об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_4 не виключається ( т. 2, а.с.38-40).

Висновком експертацитолога № 15-12/№25-С/2021 від 08.02.2021 р., згідно якого врезультаті проведення судово-медичної експертизи тампону-змиву РБК (об`єкт №1) та змиву поряд з плямою (об`єкт №2), вилучених під час огляду місця події 30.12.2020 року в кв. АДРЕСА_3 , встановлено наступне: в об`єкті №1 знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В; ізогемаглютиніни не виявлені. При цитологічному дослідженні: статева приналежність крові не встановлена, у зв`язку з непридатністю клітинних елементів її у препаратах для діагностики статі; ядровмісні клітини не знайдені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові в даному об`єкті могли походити від будь-якої людини з вищезазначеною приналежністю крові, яким міг бути потерпілий ОСОБА_4 (т.2, а.с. 42-47).

Висновком експерта цитолога № 15-12/№24-С/2021 від 08.02.2021 р., згідно якого кров громадянина ОСОБА_4 належить до групи О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Кров ОСОБА_6 , належить до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В. В результаті проведення судово-медичної експертизи тампонів-змивів з обох рук громадянина ОСОБА_6 (об`єкти №№1,2), встановлено наступне: в об`єкті №2 (ліва рука) знайдені сліди крові людини з домішкою потожирових виділень, в яких при серологічному дослідженні виявлені антигени А та Н. При цитологічному дослідженні статева приналежність крові не встановлена, у зв`язку з відсутністю клітинних елементів її у препаратах; ядровмісні клітини, придатні для цитологічного обліку, не знайдені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, беручи до уваги конкретні обставини справи та групові характеристики осіб, що проходять по справі, можна припустити, що в даному об`єкті має місце змішення крові від будь-якої людини з груповою приналежністю О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В., яким може бути потерпілий ОСОБА_4 , та потожирових виділень та крові від будь-якої людини з груповою приналежністю А (II) з ізогемалютиніном анти-В, яким може бути підозрюваний громадянин ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 49-54).

Висновком експертацитолога № 15-12/№18-С/2021 від 30.01.2021 р., згідно якого врезультаті проведення судово-медичної експертизи кухонного ножа (об`єкти №№1,2), вилученого під час огляду місця події 30.12.2020 р. в кв. АДРЕСА_3 , знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можна припустити, що сліди крові у даних об`єктах можуть походити від будь-якої людини з груповою приналежність крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти -В, у тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_4 (т.2, а.с.56-58).

Висновком експертацитолога № 15-12/№22-С/2021 від 02.02.2021 р., згідно якого врезультаті проведення судово-медичної експертизи ножиць (об`єкти №№1,2), вилучених під час огляду місця події 30.12.2020 р. в кв. АДРЕСА_3 , виявлені сліди крові людини з домішкою потожирових виділень. При серологічному дослідженні виявлені антигени А і Н, ізогемаглютиніни не виявлені. Таким чином, враховуючи результати дослідження, конкретні обставини справи та групи крові осіб що проходять по справі, можна припустити, що в даних слідах має місце змішення слідів крові від будь-якої людини з груповою належністю крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, яким і міг бути потерпілий ОСОБА_4 та потожирових виділень з груповою належністю крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, яким і міг бути підозрюваний ОСОБА_6 (т.2, а.с.60-62).

Висновком експерта-імунолога № 14/23-С/21 від 22.03.2021 р., згідно якого на сорочці (об`єкти №№1-15), вилученій в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у вказаних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти В, походження якої від ОСОБА_4 не виключається (т. 2, а.с. 81-83).

Висновком експерта-імунолога № 14/88-С/21 від 02.02.2021 р., згідно якого кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В (т.2, а.с.85).

Висновком експерта-імунолога № 14/25-С/21 від 16.03.2021 р., згідно якого на коричневому напірнику подушки (об`єкти №№1-3), вилученої в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_4 не виключається (т.2, а.с. 87-88).

Висновком експерта-імунолога № 14/26-С/21 від 22.032021 р., згідно якого на куртці (об`єкти №№1-4,6,8,11-15,18), вилученій в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від ОСОБА_4 не виключається (т.2, а.с. 90-92).

Протоколом огляду від 10.02.2021 р., з фототаблицеєю до нього, наданого свідком ОСОБА_8 смартфону Redmi 8 T NoTe, під час огляду якого в електронній папці «Галерея» виявлено у вкладці «Альбоми», папка «Відео» де знаходиться відео файл: дата зйомки 30.12.2020 р., час 21:27, а саме відеозапис подій зафіксованих свідком під час перебування 30.12.2020 р. в квартирі потерпілого. Даний файл скопійовано на електронний носій (т.2,а.с.67-70).
Протоколом огляду речей від 17.02.2021 р. з доданим до нього CD-R диском у якому містяться: аудіо файли надані оператором «102» (УОАЗОР ГУНП в Харківській області), повідомлення ОСОБА_8 оператору «102»; CD-R диск на якому міститься аудіо файл наданий оператором «103» ( КНП ХОР «ЦЕМДМК»), повідомлення ОСОБА_8 оператору «103»; CD-R диск на якому міститься відео файл наданий свідком ОСОБА_8 (т.2, а.с. 71-72).

Постановами слідчого від 17.02.2021 р. та 31.12.2020 р., перелічені в протоколах огляду місця події та огляду речей медичні документи та речі визнані речовими доказами (т.2, а.с.73, 74).
Даними відображеними у протоколі слідчого експерименту від 31.12.2020 року та відеозаписі до нього, проведеного за участю ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , під час проведення якого ОСОБА_6 повідомив про причини виникнення конфлікту з потерпілим ОСОБА_4 та механізм спричинення останньому тілесних ушкоджень та зазначив, що поранення спричиняв ножем, який взяв зі столу ( т.2, а.с. 75-79).
Протоколом затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, в якому зафіксовано, що фактично обвинуваченого було затримано 31.12.2020 року о 01 год.30 хв. та під час його обшуку в приміщенні відділу поліції було вилучено його одяг в який він був одягнутий під час вказаних подій (т. 2, а.с. 108-111).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №14 від 13.01.2021 року, ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2, а.с.63-65).

Суд погоджується з доводами досудового слідства щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.
Висновок досудового слідства підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, обвинувачений не заперечує, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 виникли від його дій, однак при цьому він зазначає, що спричинив їх після того як потерпілий його образив та став намагатися вдарити його молотком. Наміру вбивати потерпілого у нього не було. Після того як зрозумів, що спричинив потерпілому тяжкі поранення, намагався йому допомогти, викликати швидку.
Разом з тим, потерпілий та свідок ОСОБА_7 під час судового розгляду, у своїх свідченнях наполягали на тому, що ОСОБА_6 став наносити поранення потерпілому, відразу, як той прибігши на допомогу ОСОБА_7 , став відтягувати ОСОБА_6 від неї. ОСОБА_6 припинив спричиняти поранення потерпілому, лише після того як він знепритомнів, а свідок ОСОБА_7 вибігла з квартири та стала звати сусідів на допомогу. Доводи обвинуваченого про те, що він намагався надати допомогу потерпілому та викликати швидку також спростовуються матеріалами справи. Відповідно до встановлених судом обставин ОСОБА_6 відразу покинув квартиру через вікно у кухні, після того, як свідок ОСОБА_7 вибігла з квартири.
Під час проведення судово-медичних експертиз встановлено, що у потерпілого мали місце непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини в проекції яремної виразки, мечовидного відростку та в проекції 5, 6, 11 міжреберного проміжку справа; проникаюче колото-різане поранення живота в епігастральній ділянці із ушкодженням печінки та шлунку, що супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом (1000 мл), а також колото-різане поранення правого плеча по внутрішній поверхні із ушкодженням плечової артерії.

За механізмом: вищевказані тілесні ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу, від не менш семиразової травматичної дії колюче-ріжучого предмета, можливо клинка ножа, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися, тому судити про конкретне знаряддя травми не є можливим. При цьому характер ушкоджень не виключає можливості утворення їх в строк 30.12.2020 року. Таким чином характер, локалізація, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та динамічність дій обвинуваченого, його поведінка під час вчинення злочину, знаряддя злочину, здійснення цілеспрямованих ударів у життєвоважливі органи потерпілого, а також поведінка ОСОБА_6 після вчинення злочину, а саме те, що він залишив місце події, у сукупності свідчать про те, що він діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що призведуть до смерті ОСОБА_4 , однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі. Відповідно до ч. 2 даної статті, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим , якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Згідно з ч. 2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пункту четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання), а відтак, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.
Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна настати лише за наслідками, які фактично настали.
Згідно до пункту 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.
Тобто, замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Частиною 1 ст. 121 КК України встановлено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки умисною формою вини. Відповідальність за цією статтею настає і в тих випадках, коли умисел винного було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Виходячи із сукупності всіх обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зокрема, способу вчинення, характеру та локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №12-14/117-А/21 від 19.02.2021 р. могли утворитися внаслідок травматичного впливу як ножів так і ножиць, які були надані на дослідження, попередню поведінку та взаємовідносини обвинуваченого та потерпілого, обвинувачений мав на меті саме спричинення смерті потерпілому, настання смерті охоплювалося умислом обвинуваченого на позбавлення життя (вбивства) потерпілого.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові №5-32кс12 від 31 січня 2013 року, відповідно до якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату- це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
Встановлені судом обставини підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями обвинуваченого щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), показаннями допитаних у суді потерпілого та свідків, які є логічними та послідовними і узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Посилання ОСОБА_6 і його захисника на те, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 захищаючись від неправомірних дій останнього, тобто діяв в межах необхідної оборони або з її перевищенням, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Пленум ВСУ у постанові №1 від 26 квітня 2002 року вказав, що при встановленні наявності або відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.
Пояснення ОСОБА_6 про те, що поранення він став наносити ОСОБА_4 , захищаючись, діючи з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, достатніх для унеможливлення нанесення йому удару молотком, не підтверджені жодним доказом дослідженим в судовому засіданні. Тілесні ушкодження у обвинуваченого, які б були отримані останнім під час необхідної оборони, або її перевищення у обвинуваченого не виявлені. Свідок подій ОСОБА_7 не підтвердила показання обвинуваченого в частині намагання потерпілого нанести йому удари. Навпаки конкретно вказала, що жодних предметів в руках потерпілого перед нанесенням йому поранень, не було, він лише намагався відтягти обвинуваченого від неї.
Отже, позиція сторони захисту, що дії потерпілого ОСОБА_4 , на які в показаннях посилався обвинувачений, давали б достатні підстави вважати ОСОБА_6 , що має місце реальна і безпосередня загроза посягання на його життя, і останній не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковість свого припущення, внаслідок чого став захищатися і спричиняти потерпілому поранення є неузгодженою та спростовується сукупністю досліджених доказів.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відведення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Встановлені судом обставини вказують на те, що дії потерпілого які передували нанесенню йому ударів ножем обвинуваченим за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_6 , які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. А тому посилання сторони захисту на вчинення обвинуваченим злочину в стані необхідної оборони є безпідставними.
З приводу показань обвинуваченого в судовому засіданні, в частині знаряддя злочину, а саме того, що ОСОБА_6 зазначив, що поранення спричиняв потерпілому ножицями, суд зазначає, що вказане жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій. Разом з цим, суд, зазначає, що під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та проведення слідчого експерименту обвинувачений в присутності захисника, сам вказував на те, що поранення спричинив потерпілому ножем. Спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ножем не виключається і проведеними по справі судово-медичними експертизами, висновки яких наведені вище.
3 урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, засуджений Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.01.2021 року за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 125 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 70, 72 КК України до двох років обмеження волі, вирок не набрав законної сили, не одружений, не працює, має спеціальну середню освіту, за місцем попереднього ув`язнення характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, судом визнається скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання обвинуваченому за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, суд враховує, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, думки прокурора та потерпілого, дані про особу обвинуваченого, та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування статей 69, 75 КК України судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим і співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

Питання про застосування положень ч.4 ст.70 КК України та призначення обвинуваченому покарання з урахуванням вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року судом не вирішувалось, оскільки вказаний вирок не набрав законної сили.

Суд зазначає, що при набранні законної сили, як даним вироком так і вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року, питання про застосування покарання за наявності декількох вироків підлягає вирішенню на підставі п. 11 ч.1 ст. 537 КПК України у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, - під час виконання вироків.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується у відповідності з положеннями ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 31 грудня 2020 року, з дня його затримання.
Арешти на майно, накладені ухвалами слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 січня 2021 року та від 05 січня 2021 року, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази: CD-R диск з аудіо файлами наданими оператором «102» ( УОАЗОР ГУНП у Харківській області): «.582088», «.582501»; CD-R диск з аудіо файлом наданим оператором «103» ( КНП ХОР «ЦЕМДМК»): «30 12 2020 21 21 »; CD-R диск з відео файлом наданим свідком ОСОБА_8 «VID2709»; медичну карту стаціонарного хворого № 23815 ОСОБА_4 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області: футболку білого кольору в горизонтальну смугу, спортивні штани чорного кольору, ботинки чорного кольору, змиви з рук та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_6 ; подушку з речовиною бурого кольору, куртку чорного кольору з речовиною бурого кольору, сорочку синьо-сірого кольору з речовиною бурого кольору, змив на марлевий тампон з речовиною бурого кольору, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, ножиці з нашаруванням речовини бурого кольору, ножі вилучені 30.12.2020 року під час проведення огляду місця події після набрання вироком законної сили знищити.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1