ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/801/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3583/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, громадянину України, українцю, який тимчасово не працює, із середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21 січня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, вік та стан здоров`я обвинуваченого, який тяжких захворювань та інвалідності не має, а також беручи до уваги, що ОСОБА_6 не одружений та не має стійких соціальних зв`язків в місці постійного проживання, до арешту офіційно не був працевлаштованим та постійного джерела доходу не мав, тому суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , посилаючись на не отримання повного тексту ухвали, а також просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його реєстрації.
Вказує на те, що ухвала винесена із істотним порушенням норм КПК України.
Апелянт зазначає, що ризики, заявлені у клопотанні прокурора ним не доведені та не підтверджені у суді. Також не доведена неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Посилається на те, що обвинувачений активно співпрацював зі слідством, надавав покази, не має наміру переховуватися.
Ризик впливу на свідків не має належного обґрунтування, так як хто ці свідки невідомо.
Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином нічим не підтверджений, оскільки не наведено як саме обвинувачений може вдатися до таких дій.
У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Від прокурора ОСОБА_8 надійшло клопотання про слухання апеляційної скарги за його відсутності та про відмову у задоволенні апеляційної скарги. Від обвинуваченого та захисника не надходилоклопотань про розгляд даної справи з їх участю.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив 23.11.2021 року, а 24.11.2021 року оголосив її повний текст за відсутності учасників судового провадження.

Разом з цим, згідно п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відтак, оскільки 28.11.2021р. вихідний день, то останній день оскарження зазначеної ухвали - 29.11.2021р.

При цьому, 30.11.2021 року до Харківського апеляційного суду захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.

За таких обставин та враховуючи, що захисник пропустив лише один день на апеляційне оскарження судового рішення, а також дотримуючись загальних засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, колегія суддів вирішила поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 інкримінується вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Даний злочин відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи і ці злочини носять підвищену суспільну небезпеку.
Належить також врахувати, що ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, взяв крісло та кинув його вбік потерпілої ОСОБА_9 , від чого вона впала на підлогу, потім умисно наніс потерпілій два удари кулаком правої руки в область обличчя, а саме один удар в область правого ока та один удар в область лівого ока, від яких потерпіла також впала на підлогу, потім наніс декілька ударів правою ногою в область тулуба, від отриманих тілесних ушкоджень через нетривалий проміжок часу потерпіла померла.
При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Між тим, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, законних джерел заробітку не має, не одружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, оскільки судовий розгляд даного провадження триває, на теперішній час не допитані всі свідки та потерпілий, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризику незаконного впливу на зазначених осіб.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доводи захисника щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином колегія суддів не враховує, оскільки зазначений ризик судом першої інстанції не встановлений і про нього не заявляв прокурор у своєму клопотанні.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: