УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року с лідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 161 100 000 000 82 від 12.02.2016 за ч. 1, 3,4 ст. 190; ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358; ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 255 КК України, про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні за 420 161 100 000 000 82 від 12.02.2016арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що упродовж 2015-2018 років група осіб шахрайським шляхом заволоділа низкою об`єктів нерухомості, зокрема, квартирою АДРЕСА_2 .

Розслідуванням встановлено, що власник зазначеної вище квартири ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємців у останньої не було.

Однак, 12.11.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 2261, згідно з яким право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_7 , яка 02.12.2015 відчужила зазначену квартиру ОСОБА_4 .

Встановлено, що оформлення приватним нотаріусом ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину, а також подальше посвідчення договору купівлі-продажу здійснювалось на підставі завідома підроблених документів.

У зв`язку з цим, вважаючи квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , об`єктом злочинних посягань, тобто речовим доказом, прокурор просив накласти на неї арешт з метою забезпечення її схоронності. Просив розглянути клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.
Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 1, 3,4 ст. 190; ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358; ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 255 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.
Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Матеріалами клопотання доведено, що об`єкт нерухомості, на який ініційоване накладення арешту, незаконно вибув з приватної власності, що обґрунтовує потреби досудового розслідування у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та обмеження прав осіб з метою недопущення його подальшого відчуження та використання.
Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна.
Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти у кримінальному провадженні 420 161 100 000 000 82 від 12.02.2016 за ч. 1, 3,4 ст. 190; ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358; ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 255 КК України арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1