Справа № 405/2086/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника сектору ювенальної превенції

відділу превенції патрульної поліції

Кропивницького ВП ГУНП

в Кіровоградській області: ОСОБА_6 ,

представника управління з питань захисту прав дітей

Міської ради м. Кропивницький: ОСОБА_7

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9 , н/л ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 02.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
встановив:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2021 обвинуваченим н/л ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 24.12.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, ОСОБА_9 вчинив злочин в період не знятої та непогашеної судимості, н/л ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення із застосуванням насильства та за попередньою змовою.
Захисник ОСОБА_4 заперечила проти продовження строку тримання під вартою, вказала, що наведені прокурором ризики не підтверджені доказами. До затримання н/л ОСОБА_10 навчався в ліцеї, проживав разом з матір`ю, а тому має стійкі міцні соціальні зв`язки. Злочин вчинив будучи неповнолітньою особою. Просила змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений н/л ОСОБА_10 та законний представник підтримали позицію захисника.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти продовження строку тримання під вартою, просив змінити на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію захисника.
Заслухавши доводи прокурора, думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченим ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, міцність соціальних зв`язків обвинувачених. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Так, ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років.

ОСОБА_9 не одружений, не маючий утриманців, без місця реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Кримінальне правопорушення вчинив за попередньою змовою групою осіб. Раніше судимий.

Неповнолітній ОСОБА_10 не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Зареєстрований та проживає в Кіровоградській області, с. Первозванівка. Кримінальне правопорушення вчинив за попередньою змовою групою осіб в період іспитового строку. Раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини. Окрім того, в Ленінському районному суді м. Кіровограда на розгляді перебувають два кримінальні провадження відносно ОСОБА_10 .

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинувачених ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З метою виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання ОСОБА_9 та н/л ОСОБА_10 під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 лютого 2022 року включно, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -
постановив:
Продовжити неповнолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 18 лютого 2022 року включно.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 18 лютого 2022 року включно.
Копію ухвалу направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_11