ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2815/21 Справа № 216/1601/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, та продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до 12 листопада 2021 року, включно.

Мотивуючи постановлене рішення суд послався на те, суд, надавши оцінки зазначеним у клопотанні обставинам дійшов висновку про неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися та продовжують існувати. Разом з цим, суд врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, один із яких є особливо тяжким, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив наявність у провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані та вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема, з огляду на те, що станом на 14 вересня 2021 року в судовому засіданні лише оголошено обвинувальний акт та визначено порядок та об`єм дослідження доказів, розпочато дослідження доказів та було допитано лише 3 свідків сторони обвинувачення, дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши обвинуваченого з-під варти та покласти на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за його першою вимогою; не відлучатися з м. Кривого Рогу без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками упровадженні, здати на зберігання до суду паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення, та, з посиланням на практику ЄСПЛ вказує, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для обґрунтування ризику ухилення від суду та тримання особи під вартою, а заявлені ризики у провадженні взагалі є необґрунтованими та, з огляду на тривалість застосування щодо обвинуваченого такої міри запобіжного заходу, жодним чином не доведено продовження їх існування до цього часу, а отже і обґрунтованості продовження застосування щодо ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, захисник зазначає, що клопотання прокурора, в порушення вимог ст. 315 КПК України, в письмовому вигляді не подавалось. Окрім того, захисник звертає увагу і на ті обставини, що обвинувачений повністю заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів, а сторона захисту, в порушення вимог ст. 290 КПК України, належним чином не ознайомлена із матеріалами досудового розслідування. З огляду на викладене, захисник вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а запобіжний захід щодо ОСОБА_6 зміні на особисте зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001992 від 27 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

На стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалами суду, зокрема 14 вересня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, один із яких є особливо тяжким, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом з цим, суд, оцінивши характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, врахувавши, що станом на 14.09.2021 в судовому засіданні лише розпочато дослідження доказів, зокрема допитано лише 3-х свідків сторони обвинувачення, дійшов висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обгрунтованим.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

До того ж, колегія суддів зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сукупний строк якого перевищує 2 роки, однак на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4