Справа № 453/1402/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1245/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

за участі прокурора: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

на розгляді в Сколівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Процесуальний прокурор ОСОБА_8 звернувся в суд з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів без можливості внесення застави, покликався на те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років; в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті трьох людей; на момент дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Крім того вказував, що є достатні підстави вважати, що є ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, експертів, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Ухвалою Сколівського районного суд Львівської області від 22 грудня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_8 задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 20 лютого 2022 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну міри запобіжного заходу відмовлено.

На ухвалу суду захисник адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.
В обґрунтування вимог передбачених в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а застосований судом до обвинуваченого запобіжний захід є надто суворим. Зазначає, що судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений необґрунтовано, оскільки цей запобіжний захід для ОСОБА_7 , враховуючи стан його здоров`я, є занадто суворим, і як наслідок суду необхідно було застосувати більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі. Судом не встановлено, які саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати на момент розгляду справи.
Наголошує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні, оскільки досудове розслідування завершено, а обвинувальний акт направлено до суду, підсудний потребує інтенсивного лікування, допитані усі свідки.
Крім того, вказує, що судом не обґрунтовано, чому більш мякий запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, зокрема цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.
Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, не може бути достатньою підставою для законності тримання під вартою, і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів з дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Сколівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000696 від 20 липня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.
Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки повагу до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Стосовно того, що до обвинуваченого судом першої інстанції не було застосовано альтернативного запобіжного заходу, то дані доводи не беруться до уваги колегією суддів, оскільки така позиція узгоджується з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою передбачено право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
З огляду на наведене, суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
Відтак, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4