Справа № 632/809/21
провадження № 1-кп/632/28/22

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Благодатне Джанкойського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, засудженого 17 серпня 2009 року Джанкойським міськрайонним судом Автономної Республіки Крим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років і шість місяців з конфіскацією майна, звільненого 04 листопада 2014 року умовно - достроково на один рік, дев`ять місяців і сім днів на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повторно незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 та який перебував у користуванні ОСОБА_8 на підставі пункту 2.2. розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року - як особи, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та якій власником вказаного транспортного засобу було передано реєстраційний документ на цей транспортний засіб, за наступних обставин.

Так, 04 березня 2021 року близько десятої години ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , знаходячись поруч із приміщенням гаражу, що розташований поблизу будинку АДРЕСА_3 , у якому обвинувачений виконував малярні роботи, домовилися про проведення малярних робіт із вказаним автомобілем, які, згідно із домовленістю, повинен був виконати ОСОБА_6 .

За цих обставин ОСОБА_8 поставив зазначений транспортний засіб у гараж, про який йдеться вище.

При цьому ОСОБА_8 і ОСОБА_6 домовились між собою про те, що під час виконання робіт автомобіль буде постійно знаходитись у гаражі та не буде покидати його приміщення.

04 березня 2021 року між двадцять другою і двадцять третьою годинами у обвинуваченого, який перебував в гаражі, що знаходиться поблизу будинку АДРЕСА_3 , виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою його тимчасового використання у власних цілях.

Реалізуючи свій умисел ОСОБА_6 , не маючи дозволу власника та ОСОБА_8 особи, транспортний засіб у користуванні якої перебував на законних підставах, тобто не маючи права використовувати зазначений автомобіль для поїздки на ньому, маючи вільний доступ до ключів від вказаного транспортного засобу, які були залишені в ньому ОСОБА_8 , сів у салон автомобіля марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, обвинувачений ключем від вказаного транспортного засобу привів його двигун у робочий стан та поїхав на ньому від місця первинного знаходження автомобіля до території залізничного вокзалу станції «Ліхачове», яка знаходиться в місті Первомайський Лозівського району Харківської області.

Тим самим ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, таємно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 64880 гривень, який належить ОСОБА_5

05 березня 2021 року близько першої години обвинувачений, керуючи зазначеним транспортним засобом, в салоні якого у якості пасажирів знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яких він зустрів напередодні в кафе «СВ», що розташоване на території згаданого залізничного вокзалу, рухаючись від вказаного кафе у напрямку центра міста Первомайський, не впорався з керуванням та з`їхав з проїзної частини на ґрунтове покриття поруч із вулицею Залізничною, де автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і був залишений ОСОБА_6 .

ОСОБА_12 свою вину у висунутому йому обвинуваченні вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, визнав повністю.

Про обставини скоєного дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеному в описовій частині вироку та підтвердив, що він у гаражі, який розташований поблизу будинку АДРЕСА_3 виконував малярні роботи з ремонту автомобілів.

04 березня 2021 року, у першій половині дня, до зазначеного гаражу приїхав раніше йому не знайомий ОСОБА_8 . Останній здійснював керування автомобілем марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_8 звернувся до нього як до майстра з малярних робіт з проханням відремонтувати та пофарбувати зовнішні частини кузова зазначеного транспортного засобу, на що він, обвинувачений, погодився.

Згідно із домовленістю між ними він, ОСОБА_6 , повинен був виконати обумовлені роботи за один два дні, а ОСОБА_8 - оплатити їх.

За цих обставин останній поставив автомобіль, який перебував в його користуванні, у згаданий гараж, де транспортний засіб і знаходився до пізнього вечора цього ж дня.

При цьому, ОСОБА_8 дозволу на користування цим транспортним засобом, у тому числі здійснення на ньому поїздок, йому, обвинуваченому, не давав.

Однак, 04 березня 2021 року близько 22 години 30 хв. він вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою здійснити на ньому поїздку в особистих справах та покататися.

Також ОСОБА_6 показав, що дозволу власника та ОСОБА_8 на використання зазначеного автомобіля для поїздки на ньому він не мав.

Реалізуючи задумане, усвідомлюючи, що його дії носять кримінально протиправний характер, до того ж, будучи особою, яка взагалі не має посвідчення водія на право керування транспортними засобами, він сів у салон зазначеного автомобіля, за допомогою ключа, який був залишений у ньому ОСОБА_8 , запустив двигун та, виїхавши із гаража, поїхав на залізничну станцію «Ліхачове».

Перебуваючи на залізничному вокзалі зайшов у кафе «СВ», де знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в компанії яких провів близько двох годин.

В ніч на 05 березня 2021 року, бажаючи вихвалитися перед своїми знайомимита справити на них враження, запропонував зазначеним особам відвести їх на автомобілі марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він незаконно заволодів, до місць їх мешкання, на що вони погодилися.

Керуючи зазначеним автомобілем, в салоні якого в якості пасажирів знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухаючись у напрямку центра міста Первомайський, не впорався з керуванням, внаслідок чого вказаний транспортний засіб з`їхав з проїзної частини на ґрунтове покриття територію городу, поруч із вулицею Залізничною, з якого не зміг виїхати, де і залишив автомобіль.

Через деякий час до зазначеного місця прибули працівники поліції, яким він передав ключі від автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію, яке було виявлено ним у салоні.

Окрім зізнання, винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить їй на праві власності.

На початку березня 2021 року вона та її чоловік домовилась із ОСОБА_8 про купівлю продаж зазначеного транспортного засобу.

Оскільки ОСОБА_8 передав їм частинугрошей, то йому у користування був переданий автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Однак, внаслідок незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_8 у встановленому порядку право власності на зазначений транспортний засіб не набув, у тому числі і тому, що не був проведений остаточний розрахунок.

Із показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що з перших днів березня 2021 року у його користуванні перебував автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був переданий йому ОСОБА_5 власницею транспортного засобу.

Також він отримав ключі від нього та свідоцтво про його реєстрацію.

Таким чином, користування транспортним засобом здійснював з тих підстав, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та йому власником вказаного транспортного засобу був переданий відповідний реєстраційний документ.

Вказаний автомобіль він мав намір придбати після його відновлення, у зв`язку із чим передав його власнику частину грошей від оговореної суми.

Вирішивши провести роботи з ремонту кузова цього автомобіля він звернувся до ОСОБА_6 як до майстра, який займався виконанням таких робіт.

Оглянувши автомобіль ОСОБА_6 погодився виконати малярні роботи.

За домовленістю між ним та обвинуваченим останній повинен був відновити та пофарбувати зовнішні частини вказаного автомобіля, а він, свідок, повинен був оплатити виконану ОСОБА_6 роботу.

Для виконання робіт він, за вказівкою обвинуваченого, у присутності останнього, придбав всі необхідні йому матеріали.

На виконання домовленості із ОСОБА_6 він, свідок, 04 березня 2021 року близько дев`ятої години на автомобілі марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав до місця проведення робіт гаражу поблизу будинку АДРЕСА_3 , у якому і залишив цей транспортний засіб із ключами від нього, що знаходилися у замку запалювання.

В салоні автомобіля кармані сонцезахисного козирка, зберігалося свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Разом із цим свідок наголосив, що цей документ обвинуваченому він не передавав.

В рахунок оплати робіт передав ОСОБА_6 частину грошей від оговореної суми.

Зазначені роботи обвинувачений повинен був виконати протягом доби, тобто відремонтований автомобіль він, свідок, мав забрати вранці 05 березня 2021 року.

Також ОСОБА_8 показав, що дозволу ОСОБА_6 на користування зазначеним автомобілем, у тому числі для здійснення поїздок на ньому, він не давав.

Для вирішення питань, які могли виникнути під час проведення ремонтних робіт, у тому числі і тих, які потребували переміщення транспортного засобу, він, свідок,мав бути присутнім на місці особисто. За наявності такої ситуації обвинувачений повинен був викликати йогодо місця виконання ремонтних робіт по телефону, у зв`язку із чим він залишив ОСОБА_6 номер свого мобільного телефону.

В ніч на 05 березня 2021 року від потерпілої та її чоловіка дізнався, що вказаний автомобіль знаходиться в іншому, ніж він його залишав, місці.

Під час з`ясування обставин події автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був виявлений ним вранці цього ж дня на ділянці ґрунтового покриття у городі, поруч із вулицею Залізничною міста Первомайський.

Також свідок показав, що транспортний засіб був залишений у зазначеному місці, оскільки застряг у грунті, в подальшому транспортний засіб був відбуксований до СТО для проведення ремонтних робіт, які і були виконані за його рахунок.

Крім того, свідок ОСОБА_8 показав, що в ході спілкування із ОСОБА_6 , яке відбулося вранці 05 березня 2021 року, останній підтвердив, що він незаконно заволодів згаданим автомобілем з метою здійснення поїздок на ньому в особистих цілях.

За сукупності наведених обставин право власності на зазначений транспортний засіб за ним, свідком, оформлене не було.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_11 він 04 березня 2021 року близько двадцять третьої години разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_10 знаходився у кафе «СВ», яке розташоване на території залізничного вокзалу станції «Ліхачове» в місті Первомайський Лозівського району Харківської області.

У цей час до зазначеного кафе приїхав його знайомий ОСОБА_6 , який згодом запропонував йому, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відвезти їх до місць проживання.

В ніч на 05 березня 2021 року вони всі разом залишили кафе, після чого на автомобілі марки «ВАЗ - 21099», під керуванням обвинуваченого,у якому крім нього, свідка, знаходилися ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поїхали від зазначеного кафе.

Перед вулицею Залізничною ОСОБА_6 здійснив маневр повороту, внаслідок чого автомобіль заїхав у ґрунт, в якому і застряг.

Після цього він і обвинувачений повернулися у кафе, куди прибули працівники поліції. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 поїхали на таксі.

ОСОБА_6 передав співробітникам поліції ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль « НОМЕР_2 », керування яким здійснював обвинувачений, залишився на місці зупинки.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , кожна окремо, показали суду, що вони 04 березня 2021 року близько двадцять третьої години, разом із ОСОБА_11 знаходилися в кафе «СВ», що розташоване на залізничному вокзалі станції «Ліхачове» міста Первомайський.

У цей час до кафе приїхав ОСОБА_6 знайомий ОСОБА_11 .

Коли вони зібралися додому та мали намір викликати таксі, обвинувачений запропонував доставити їх до місць мешкання, повідомивши, що він має автомобіль.

В ніч на 05 березня 2021 року вони, свідки, та ОСОБА_11 на автомобілі марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 поїхали у напрямку центра міста Первомайський. Від`їхавши від кафе на незначну відстань обвинувачений, керуючи вказаним транспортним засобом, заїхав у город, що знаходиться поруч із вулицею Залізничною, де автомобіль застряг у вологому грунті.

Після цього приїхали співробітники поліції. Вони ж від місця події поїхали на таксі.

Крім того, свідок ОСОБА_13 наголосила, що на задньому сидінні автомобіля, керування яким здійснював ОСОБА_6 , залишилася її шапка.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, за обставин, встановлених судом, підтверджується також даними, які містять у собі письмові джерела доказів та документи, що узгоджуються із наведеними вище показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідків.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «ВАЗ - 21099», 2005 року випуску, синього кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 79).

Проаналізувавши та оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , а також дані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у їх сукупності, суд доходить висновку, що ОСОБА_8 користувався транспортним засобом автомобілем «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до пункту 2.2. розділу 2 Правил дорожнього руху, як особа, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та якій власником вказаного транспортного засобу було передано реєстраційний документ на цей транспортний засіб, тобто на законних підставах.

У протоколі огляду місця події від 23 березня 2021 року та додатку до нього - фототаблиці, відображена обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення ділянці місцевості поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , на якій розташований гараж, до якого ОСОБА_8 поставив автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому передав його ОСОБА_6 для проведення ремонтних робіт та де останній незаконно заволодів транспортним засобом, як про це показав сам обвинувачений та свідок ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 80 - 84).

Із змісту протоколу огляду місця події та додатку до нього фототаблиці, слідує, що 05 березня 2021 року на відкритій ділянці місцевості із ґрунтовим покриттям, яка знаходиться поруч із вулицею Залізничною у місті Первомайський Лозівського району Харківської області, виявлений транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , колеса якого частково занурені у грунт зі слідами буксування.

Під час зазначеної слідчої дії у салоні автомобіля, зокрема, на задньому сидінні, була виявлена жіноча шапка (т. 1 а.с. 65 - 72).

Транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 та жіноча шапка були вилучені та визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що підтверджується протоколом огляду місця події від 05 березня 2021 року, відповідними процесуальними рішеннями слідчих від 06 березня 2021 року та квитанцією про прийняття речового доказу на зберігання (т. 1 а.с. 212, 241, 242).

Факт повернення потерпілій ОСОБА_5 саме цього автомобіля, підтверджується її розпискою від 15 березня 2021 року (т. 1 а.с. 213).

Відповідно до висновку судової транспортно товарознавчої експертизи від 17 березня 2021 року вартість колісного транспортного засобу ВАЗ - 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , робочий об`єм двигуна НОМЕР_4 , яким незаконно заволодів ОСОБА_6 за наведених вище обставин, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 04 березня 2021 року становить 64880 гривень (т. 1 а.с. 73 - 78).

ОСОБА_6 був засуджений 17 серпня 2009 року Джанкойським міськрайонним судом Автономної Республіки Крим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років і шість місяців з конфіскацією майна, звільнений 04 листопада 2014 року умовно - достроково на один рік, дев`ять місяців і сім днів, що підтверджується копією ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року, копією довідки про звільнення та даними довідки ОСК ГУНП в Харківській області із яких вбачається, що ОСОБА_6 , будучи засудженим згідно із зазначеним вироком, відбував покарання у виді позбавлення волі в період з 05 лютого 2009 року по 04 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 86 88, 211).

Що стосується складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд вважає за необхідне вказати наступне.

За ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом кваліфікується, вчинене різними способами, зокрема таємно, відкрито, із застосуванням обману або зловживання довір`ям, без застосування насильства чи з насильством.

Незаконність як ознака заволодіння чужим транспортним засобом означає, що особа, яка вчинює це посягання, не має ні дійсного, ні уявного права щодо захопленого транспортного засобу.

Злочин є закінченим з моменту заволодіння транспортним засобом та початку його руху будь-яким способом.

Згідно із п. 1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо.

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Така правова позиція міститься у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові №5-365кс15 від 21 січня 2016 року.

Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів та мети законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб та мета, які б не підпадали під цю конструкцію.

Тобто, законодавцем визначено, що мета, спосіб заволодіння транспортним засобом не впливає на кваліфікацію.

Разом із цим у п. 2 примітки до ст. 289 КК України визначено, що відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила, окрім іншого, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 187 цього Кодексу.

Дослідивши і оцінивши надані докази, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, зібрані з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у повному обсязі висунутого обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_6 , суд встановив, що останній за місцем відбування покарання та за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Разом із цим ч. 4 ст. 67 КК України передбачає, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 був засуджений 17 серпня 2009 року Джанкойським міськрайонним судом Автономної Республіки Крим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років і шість місяців з конфіскацією майна, 04 листопада 2014 року звільнений умовно-достроково.

Судимість у порядку ст. ст. 89, 91 КК України не погашена та не знята.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, який є умисним, по відношенню до злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, утворює повторність злочинів.

Таким чином, вказівку в обвинуваченні на те, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 є рецидив злочинів, суд вважає безпідставною, у зв`язку із чим не враховує її при призначенні покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , поряд з наведеними даними про особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення тяжкий злочин, обставину, яка пом`якшує покарання, сукупність всіх обставин, що характеризують вчинене обвинуваченим кримінально-протиправне діяння, наслідки, які настали, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_6 , відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінюється як високий, а ризик його небезпеки для суспільства як середній.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а також, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, яке йому належить відбувати реально.

Цивільний позов залишений без розгляду за заявою потерпілої ОСОБА_5 .

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 490 гривень 35 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_6 на користь держави (т. 1 а.с. 78).

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, жодного разу не порушив покладених на нього обов`язків, не ухилявся від суду, а також те, що клопотання про обрання запобіжного заходу не заявлене, суд вважає недоцільним обирати щодо обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ - 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; жіночу шапку, відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України повернути власникам (законним володільцям).

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 490 гривень 35 коп., стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1