Провадження № 11-сс/4823/518/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власників майна - адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року було задоволено клопотання прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000047 від 02.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, та накладено арешт на:

- автомобіль «Мерседес Спринтер», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з ключем від нього,

- дерев`яну ікону у металевому окладі із ознаками старовини;

- предмет циліндричної форми сріблястого кольору з ручкою, кришкою та носиком для зливу рідини, на тильному боці якого наявне клеймо зовні схоже на «Фаберже»;

- мобільний телефон марки «Redmi» бірюзового кольору з чохлом чорного кольору;

- мобільний телефон марки «ТЕСNO» бірюзового кольору, SN K7N2; -

- універсальний полімерний композитний матеріал Estelite (в асортименті) країна виробництва Японія (шприц), у кількості 759 шт.;

- шапки дитячі в асортименті виробника «Beezy», у кількості 2086 шт.;

- плаття весільні в асортименті, у кількості 42 шт.;

- блискітки весільні в асортименті (вагою брутто 104,6 кг.);

- грошові кошти у сумі 10665 доларів США;

- грошові кошти у сумі 860 000 російських рублів.

Заборонено ОСОБА_9 відчужувати, розпоряджатися та користуватись автомобілем «Мерседес Спринтер», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з ключем від нього.

Заборонено ОСОБА_8 відчужувати, розпоряджатися та користуватись дерев`яною іконою у металевому окладі із ознаками старовини; предметом циліндричної форми сріблястого кольору з ручкою, кришкою та носиком для зливу рідини, на тильному боці якого наявне клеймо зовні схоже на «Фаберже»; мобільним телефоном марки «Redmi» бірюзового кольору з чохлом чорного кольору; мобільним телефоном марки «ТЕСNO» бірюзового кольору, SN K7N2; універсальним полімерним композитним матеріалом Estelite (в асортименті) країна виробництва Японія (шприц), у кількості 759 шт.; шапками дитячими в асортименті виробника «Beezy», у кількості 2086 шт.; платтями весільними в асортименті, у кількості 42 шт.; блискітками весільними в асортименті (вагою брутто 104,6 кг); грошовими коштами у сумі 10665 доларів США; грошовими коштами у сумі 860 000 російських рублів.

Своє рішення суд мотивував тим, що транспортний засіб, речі та грошові кошти, зазначені у клопотанні прокурора, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 201 КК України, тому можуть бути використані як докази злочину і відповідають критеріям, встановленим у ст. 98 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду місця події майно. Вказує, що розгляд справи відбувся без належного повідомлення третьої особи та її представника, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки у випадку виклику власника майна він би надав докази, які встановлюють відсутність підстав для накладення арешту на майно. Сторона захисту вважає, що судом було порушено вимоги п.3 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України. Звертає увагу, що клопотання прокурора про арешт вдруге, після усунення недоліків, подане 17.11.2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 171 КПК України, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а отже, слідчий суддя повинен був постановити ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків. Вказує, що поза увагою слідчого судді залишилось те, що прокурором до клопотання про арешт майна було долучено незавірені копії документів. Зазначає, що всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, прокурором у клопотанні про арешт майна викладено тільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, без зазначення належної мети та підстав, згідно яких майно має бути арештоване. Також, всупереч вимогам ч. 2 ст. 100 КПК України, до клопотання не додано протоколу огляду речових доказів та їх фотокарток. На переконання захисника, речі, на які накладено арешт, не є культурними цінностями, не є отруйними, вибуховими речовинами, зброєю або боєприпасами, а отже, не мають відношення до вказаного кримінального правопорушення, не містять критеріїв речових доказів та не мають доказового значення для кримінального провадження. Наголошує, що за даним висновком експерта не можливо віднести дерев`яну ікону у металевому окладі із ознаками старовини до культурної цінності. На думку захисника, стороною обвинувачення та слідчим суддею не дотримано вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України. Зазначає, що висновок слідчого судді про відповідність майна ознакам речового доказу не містить належного правового підґрунтя, слідчий суддя самовільно визначив правову підставу для арешту майна та не надав належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України. Зауважує, що третя особа перетинав кордон з метою отримання медичної допомоги і грошові кошти, на які накладено арешт, були необхідні для проведення відповідних досліджень. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене незаконним складом суду.

Заслухавши доповідача, прокурора, який наполягав на залишенні ухвали слідчого судді без змін, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів способами, передбаченими КПК.

Відповідно, колегія суддів апеляційного суду, розглядаючи апеляційну скаргу, виходить з наданих сторонами в судове засідання доказів.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч. 2 ст.170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим відділом УСБУ в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 02.11.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України за фактом вчинення закінченого замаху на контрабанду культурних цінностей.

01 листопада 2021 року, о 20 год. 30 хв., на митний пост «Сеньківка» Чернігівської митниці Держмитслужби під керуванням громадянина України ОСОБА_8 заїхав автомобіль «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_1 , який слідував на виїзд з України. В якості другого водія у вказаному автомобілі слідував громадянин України ОСОБА_10 .

Під час проведення спільного прикордонно-митного огляду ОСОБА_8 , під верхнім одягом останнього, за спиною було виявлено приховану від митного контролю старовинну ікону в срібній накладі, що була обмотана поліетиленовою плівкою.

За вказаним фактом працівниками Чернігівської митниці було складено протокол про порушення митних правил від 02.11.2021 № 1425/10200/21 за ознаками вчинення ОСОБА_8 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, яким вищевказана ікона була вилучена.

Крім того, у ході подальшого митного огляду ОСОБА_8 , у останнього було виявлено грошові кошти у сумі 10665 доларів США та 860 000 російських рублів, які не були задекларовані, а в автомобілі ОСОБА_8 було виявлено товари народного вжитку, а саме: універсальний полімерний композитний матеріал Estelite (в асортименті) країна виробництва Японія (шприц), у кількості 759 шт.; шапки дитячі в асортименті виробник «Beezy», у кількості 2086 шт.; плаття весільні в асортименті, у кількості 42 шт.; блискітки весільні в асортименті розміщені в поліетиленових пакетах (вагою брутто) вагою 104,6 кг.

У ході огляду наплічної сумки ОСОБА_10 виявлено запакований в полімерну плівку предмет циліндричної форми срібного кольору з ручкою, кришкою та носиком для наливання рідини. На вказаному предметі наявне клеймо, схожим на «К.ФАБЕРЖЕ».

За вказаним фактом працівниками Чернігівської митниці було складено протокол про порушення митних правил від 02.11.2021 № 1426/10200/21 за ознаками вчинення ОСОБА_8 правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України, яким вищевказані грошові кошти та товари були вилучені.

02 листопада 2020 року в ході проведення слідчим слідчого відділу УСБУ в Чернігівській області огляду місця події на території митного поста «Сеньківка» Чернігівської митниці Держмитслужби (Чернігівська область, с. Сеньківка, вул. Дружби, 38) було вилучено: грошові кошти у сумі 10665 доларів США та 860 000 російських рублів; універсальний полімерний композитний матеріал Estelite (в асортименті) країна виробництва Японія (шприц), у кількості 759 шт.; предмет циліндричної форми сріблястого кольору з ручкою, кришкою та носиком для зливу рідини, на тильному боці якого наявне клеймо зовні схоже на «Фаберже»; шапки дитячі в асортименті виробник «Beezy», у кількості 2086 шт.; плаття весільні в асортименті, у кількості 42 шт.; блискітки весільні в асортименті розміщені в поліетиленових пакетах (вагою брутто) вагою 104,6 кг.; автомобіль «Мерседес Спринтер», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також ключ від нього; мобільний телефон марки «Redmi» бірюзового кольору з чохлом чорного кольору та мобільний телефон марки «ТЕСNO» бірюзового кольору, SN НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_8 ..

03 листопада 2021 року слідчим слідчого відділу УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_11 винесена постанова про визнання у вказаному кримінальному провадженні речовим доказом вилученого в ході огляду місця події 02.11.2021 майна та грошових коштів.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власників майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Тому, з огляду на приписи ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Вказана норма чітко прописує випадки, коли допускається арешт незалежно від приналежності майна тій чи іншій особі.

З огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення вірно врахував, що зазначене майно відповідає критерію речового доказу та на підставі ст. 170 КПК України підлягає арешту.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до однозначного висновку, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, яка не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме майно та гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту майна перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Твердження захисника про порушення права на захист власників майна, а саме щодо їх неповідомлення про розгляд клопотання про арешт майна, не ґрунтується на матеріалах судового провадження, оскільки на а.с. 46-47 міститься повідомлення ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_9 про час та місце слухання справи. А тому колегія суддів не може констатувати порушення, про яке йде мова в апеляційній скарзі.

Твердження сторони захисту про те, що клопотання прокурора про арешт майна вдруге, після усунення недоліків, подане 17.11.2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 171 КПК України, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а отже, слідчий суддя повинен був постановити ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків слід визнати безпідставними з огляду на таке.

Підстави, за наявності яких слідчий суддя повертає клопотання про арешт майна для усунення недоліків, є вичерпними й визначені ч. 3 ст. 172 КПК України. Зокрема, згідно ч. 3 ст. 172 КПК України «слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні».

Хоча у відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України «клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено», але зазначене не позбавляє сторону обвинувачення права звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна пізніше. Оскільки, як вважає колегія суддів, порушення строку звернення з клопотанням не позбавляє майно, на яке накладено арешт, доказової сили в кримінальному провадженні. Крім того, ч. 5 ст. 171 КПК України встановлює строк, з настанням якого пов`язано виникнення обов`язку повернути тимчасово вилучене майно, а не строк, пропуск якого позбавляє сторону обвинувачення можливості ініціювати питання про арешт такого майна. Більше того, ч. 1 ст. 173 КПК України, як і іншими нормами кримінального процесуального закону, не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна як подання його пізніше, ніж наступного робочого дня після вилучення такого майна.

Прокурором в судовому засіданні з наданням суду документів було доведено, що порушення встановлених слідчим суддею процесуальних строків з боку органів державного обвинувачення після повернення клопотання на доопрацювання не було. Тому цей довод апеляційної скарги відхиляється.

Вказівка сторони захисту на порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, а саме те, що до клопотання про арешт майна долучено незавірені копії документів не є слушними і в повному обсязі спростовуються матеріалами справи. Матеріали судової справи містять копії документів, наданих органом державного обвинувачення, не довіряти якому суд не має підстав.

Посилання захисника на те, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 100 КПК України, до клопотання не додано протоколу огляду речових доказів та їх фотокарток не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку суд не розглядав кримінального провадження по суті, а надані докази є достатніми для правильного розуміння судом суті спору.

Вказівка апелянта щодо розгляду даного клопотання про арешт майна незаконним складом суду є особистим баченням проблеми адвокатом, вона не ґрунтується на нормах права і судом відхиляється.

Колегія суддів зазначає, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації, питання причетності до кримінального правопорушення, винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Посилання апелянта на ті обставини, що слідчим суддею не перевірено наявність належних підстав для забезпечення заходу кримінального провадження у виді арешту майна та не взято до уваги відсутність у клопотанні прокурора жодних доказів, які обґрунтовують доцільність та необхідність накладення арешту на вказане майно, є безпідставними.

Колегія суддів констатує, що в судовій справі зосереджені докази, які стосуються кримінального провадження, предмети якого перелічені в диспозиції ч. 1 ст. 201 КК та провадження в справі про адміністративне правопорушення, в рамках якої також вилучались усі предмети та грошові кошти, на які ухвалою слідчого судді накладено арешт. Обидві провадження не закінчені.

Колегія суддів вважає, що органу досудового розслідування у найкоротший строк, з метою забезпечення невідворотності застосування закону, слід розібратись в предметах кримінального та адміністративного правопорушень і прийняти процесуальне рішення стосовно тих речових доказів, які не охоплюються диспозицією ст. 201 КК.

Зазначене вище не позбавляє сторону захисту додатково звернутись до слідчого судді з клопотанням про зняття арешту з майна в порядку ст. 174 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000047 від 02.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, із забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4