ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/852/22 Справа № 216/5629/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_5 ,(в режимі відеоконференції)
обвинуваченого - ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18 березня 2022 року та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який - домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, за вчинення якого загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та врахувавши його особу, те, що він у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, а також те, що судовий розгляд ще триває, не допитано свідків та потерпілих у цьому провадженні, а обставини, за яких раніше було продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не змінились, дійшов висновку, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватись від суду або у незаконний спосіб впливати на свідків та потерпілих, тому продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який - домашний арешт.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною. Апелянт зазначає, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а посилання сторони обвинувачення та суду про незмінність обставин, які існували на час обрання такого запобіжного заходу, є необґрунтованими та не доведеними й ґрунтуються виключно на припущеннях. Також, захисник указує й на те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи, де до затримання працював слюсарем, судимостей не має, під слідством по іншим справам не знаходиться. При цьому, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки за місцем свого постійного проживання, оскільки має на утриманні батьків, вік яких складає більше 70 років, які потребують догляду як за віком, так і за станом здоров"я, також обвинувачений намагається відновити соціальні зв`язки зі своїм сином. Разом з цим, судом першої інстанції ці обставини безпідставно не взято до уваги, у зв`язку з чим, на переконання захисника, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З огляду на те, що від прокурора не надходило клопотання про його обов`язкову участь в судовому засіданні, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №30000506 від 30.05.2021 за ч. 1 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_6 .
На стадії досудового розслідування 01 червня 2021 року ОСОБА_6 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, й відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м"який.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який відноситься до особливо тяжкого умисного злочину, за вчинення якого загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, особу обвинуваченого, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, а також те, що судовий розгляд ще триває, не допитано свідків та потерпілих у цьому провадженні, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватись від суду або у незаконний спосіб впливати на свідків та потерпілих, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, зокрема, має на утриманні батьків, вік яких складає більше 70 років, не заслуговують на увагу, оскільки вони не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Твердження апелянта про те, що обвинувачений раніше не судимий та інших кримінальних проваджень щодо нього не має, й позитивно характеризується за місцем роботи, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора та сторони захисту про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4