Житомирський апеляційний суд
Справа №289/514/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.296 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №289/514/20 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 березня 2021 року відносно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
в с т а н о в и в :
зазначеними вироком, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо він протягом 2-річного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислено з моменту проголошення вироку.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 08.02.2020 приблизно о 20.00 годині ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в громадському місці в приміщенні кафе-бару «Мисливець», що розташоване по вул. Центральній, 29, с. Потіївка, Радомишльського району Житомирської області, де, діючи умисно з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, порушуючи відпочинок громадян, розбив об стіл скляну пляшку з-під пива, пристосувавши її таким чином для нанесення тілесних ушкоджень, ігноруючи присутність сторонніх осіб, застосовуючи вказаний предмет, створюючи загрозу життю та здоров`ю потерпілого, підійшов до ОСОБА_10 та безпричинно, з хуліганських спонукань, наніс йому удар правою рукою пляшкою по голові, від якого останній упав на підлогу, де ОСОБА_8 продовжував наносити йому удари ногами та руками по різним частинам тіла та голові, до припинення його протиправних дій відвідувачами закладу, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синців та забійно-рваної рани на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тимчасово припинив нормальну діяльність кафе-бару.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. При цьому, звертає увагу на те, що ухвалюючи вирок, судом першої інстанції належно не враховано, що хуліганські дії вчинені ОСОБА_8 - 08.02.2020, тобто до повного відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 18.01.2018. ОСОБА_8 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке є тяжким, з використанням спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, не враховано інформацію досудової доповіді. Звертає увагу, що покарання, призначене за попереднім вироком у виді громадських робіт не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_8 та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Наголошує, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, суд зазначених обставин не врахував, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до несправедливого м`якого покарання. Вважає, що обставини справи та особа обвинуваченого свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень без його ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, в підтримку своєї апеляційної скарги, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КІІК України.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; тощо.
При розгляді справи суд повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.
Однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції поза увагою залишив вказані вимоги закону, якими передбачено, що суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке кваліфікується як хуліганство, яке виразилось в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Будучи допитаним в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, зокрема і те, що під час подій 08.02.2020 в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по АДРЕСА_2 , саме потерпілий ОСОБА_10 почав чіплятися до нього, погрожувати та провокувати на агресію, він ОСОБА_8 , щоб налякати потерпілого вирішив першим напасти на потерпілого, для цього він розбив об стіл скляну пляшку з-під пива, в руках опинилася «розочка», якою обвинувачений вдарив потерпілого по голові, а потів викинув «розочку» і почав наносити удари потерпілому руками та ногами по тулубу та інших частинах тіла потерпілого.
У відповідності до оскаржуваного вироку, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 навів аналогічні показання.
В свою чергу, з оскаржуваного вироку вбачається, що розгляд кримінального провадження здійснювався в порядку ч.3 ст.349 КПК України, якою передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також, роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що судовий розгляд в порядку ст.349 КПК України був здійснений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
На думку апеляційного суду, аналіз таких показань обвинуваченого вказував на можливі превентивні дії з боку потерпілого (самозахист обвинуваченого), раптово виниклі неприязні відносини між потерпілим та обвинуваченим, та ін., що могло стати наслідком вчинення ОСОБА_8 відповідних насильних дій. Крім того, такі показання обвинуваченого мали б викликати у суду сумніви щодо належного розуміння обвинуваченим суті пред`явленого йому обвинувачення та усвідомлене визнання ним своєї вини.
Проте, суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, а задовольнившись лише формальним визнанням обвинуваченим своєї вини, передчасно поставив на обговорення учасникам процесу питання проведення судового розгляду в порядку ст.349 КПК України.
З урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для судового розгляду кримінального провадження в порядку ст.349 КПК України. Однак, суд першої інстанції на першочергові показання обвинуваченого увагу не звернув, в ході подальшого судового розгляду їх не перевірив, відповідної оцінки не дав, з цього приводу суперечності не усунув.
Крім того, в даному випадку, проведення судового розгляду провадження без участі потерпілого ОСОБА_10 , без належного з`ясування та оцінки його показань відносно подій 08.02.2020 в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по вул. Центральній, 29, с. Потіївка, Радомишльського району Житомирської області, є неприпустимим. Посилання суду першої інстанції, в даному випадку, на заяву про розгляд справи без участі потерпілого, та подану ним заяву про те, що підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі наміру не має, переконливо свідчить про неповному судового розгляду провадження (а.п. 20, 120).
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що у відповідності до статей 409, 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, дати їм належну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Одночасно, апеляційний суд вважає, що за результатами нового судового розгляду провадження, в разі сталості кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 (обсягу обвинувачення), прийняття судом першої інстанції рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням при призначенні покарання обвинуваченому є можливим та відповідним вимогам ст.ст.50, 65 КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 - скасувати.
Кримінальне провадження №289/514/20 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України призначити до нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :