справа № 631/19/20
провадження № 1-кп/631/18/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513, щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага, Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, працюючого на посаді майстра Комунального підприємства «Водолага Комунсервіс» Нововодолазької селищної ради Харківської області, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2020 року Перший заступник прокурора Харківської області ОСОБА_7 в порядку, передбаченому статтями 283, 291 та 293 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з обвинувальним актом та доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513 щодо вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 21 січня 2020 року у складі судді ОСОБА_8 обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513 щодо вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, повернуті прокурору для усунення виявлених судом недоліків та приведення його у відповідність вимогам закону, яка відповідною ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року скасована із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції.

18 травня 2020 року за вхідним № 2795/20-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали зазначеного кримінального провадження, що були зареєстровані під єдиним унікальним № 631/19/20 (провадження № 1-кп/631/83/20), й відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді ОСОБА_1 .

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що упродовж 2018 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 02 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 , будучи працівником Комунального підприємства «Водолага Комунсервіс» Нововодолазької селищної ради, призначений наказом директора підприємства №1-в від 02 січня 2018 року відповідальним за утримання території звалища твердих побутових відходів на території Нововодолазької селищної ради у належному стані та відповідальним за складування, збереження, розміщення відходів у відповідних місцях, перебуваючи на своєму робочому місці, зокрема полігоні твердих побутових відходів (земельна ділянка кадастровий номер :04:000:0562), який розташовано за межами населеного пункту на території Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, діючи необережно у порушення вимог статтей 40, 55 Закону України «Про охорону навколишнього

природного середовища», статті 17 Закону України «Про відходи», статтей 35, 46 Закону України «Про охорону земель» та нехтуючи вимогами пункту 2.4 посадової інструкції приймальника твердих побутових відходів Комунального підприємства «Водолага Комунсервіс» Нововодолазької селищної ради щодо здійснення контролю руху транспортних засобів, усвідомлюючи, згідно з службовими обов`язками, встановлені межі полігону твердих побутових відходів, упродовж вказаного періоду надавав вказівки водіям автотранспорту, які транспортують відходи, щодо їх розвантаження поза межами території зазначеного полігону, що у подальшому призвело до незаконного розміщення твердих побутових відходів на земельній ділянці загальною площею 1,386 гектар та відповідно до її забруднення.

Вказані дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані як забруднення земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України.

18 січня 2021 року, через канцелярію суду в порядку, передбаченому частиною 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , що було зареєстроване за вхідним № 301/22-вх, відповідно до якого сторона захисту в порядку статтей 284 285 Кримінального процесуального кодексу України просила суд на підставі статті 49 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрити.

У судовому зсіданні на обґрунтування клопотання захисник зазначила, що дії її підзахисного органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, а отже у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, максимальне покарання за яке не пов`язане із обмеженням або позбавленням волі. Дане кримінальне правопорушення мало місце, як вказано в обвинувальному акті, не пізніше 02 жовтня 2018 року. Тобто, на даний час минуло більше трьох років із часу його вчинення, що з огляду на зміст статті 12 та пункт 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України є підставою для звільняння ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Як зазначив захисник обвинуваченого, відповідно до змісту частин 2 та 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому, посилаючись на роз`яснення, що містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», вказала, що її підзахисний не ухилявся від слідства та суду, а також не вчиняв нових кримінальних правопорушень. Натомість, обвинувачений ОСОБА_5 добре розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, своє право заперечувати проти цього та проти закриття провадження у справі з цих підстав, чим фактично і беззаперечно дає згоду на звільнення у зв`язку із спливом строків давності, хоча і не визнає своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, щоб вказували на його ухилення від слідства або суду, а також вчинення інших злочинів, ураховуючи, що на цей час минув строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання про закриття кримінального провадження та позицію свого захисника як такого, що ґрунтується на положеннях Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, просив його задовольнити та закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513, щодо його обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинене та інкриміноване йому правопорушення. Також ОСОБА_5 зазначив, що добре розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку статті 49 Кримінального кодексу України, та він надає свою згоду на таке його звільнення у рамках указаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків за нереабілітуючих підстав.

Прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , який діє на підставі постанови першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 про зміну групи прокурорів, які здійснюють повноваження у кримінальному провадженні від 13 травня 2021 року, щодо клопотання захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України не заперечував та вказав про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, однак строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за скоєння вищезазначеного кримінального правопорушення, на момент розгляду кримінального провадження закінчився. Окрім цього наголосив, що обвинувачений ОСОБА_5 не ухилявся від слідства або суду, не вчиняв в цей період інших злочинів. На підставі викладеного, з урахуванням статей 283 288, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України вважав, що подане захисником обвинуваченого та обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, у судовому засіданні на виконання вимог статті 285 Кримінального процесуального кодексу України, обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою, і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений надав свою беззаперечну згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, зазначивши, що це його добровільне рішення.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторони захисту та прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання й закриття провадження у справі, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, що були надані прокурором, суд приходить до висновку про можливість його задоволення, виходячи з наступного.

Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України.

Приписами частини 1 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 та частина 8 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

У частині 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 зазначеного Кодексу є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодексу України та Закон України про кримінальні проступки).

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (частина 1 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до приписів, що міститься у пункті 1 частини 2 статті 284, частині 3 статті 285, частині 4 статті 286, частині 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у статті 49 Кримінального кодексу України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к вказала, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення статті 49 Кримінального кодексу України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України.

В даній справі, орієнтири, окреслені Верховним Судом у вищенаведеній постанові, дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав беззаперечну згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених статтею 49 Кримінального кодексу України, про що не заперечував й прокурор.

З матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513, вбачається, що 27 грудня 2019 року прокурором відділу прокуратуру Харківської області ОСОБА_10 підписаний та затверджений обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля.

Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України станом на час скоєння відносилось до злочинів невеликої тяжкості (в редакції Закону України № 4025-VІ від 15 листопада 2011 року).

Згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року внесено зміни до статті 12 Кримінального кодексу України, а також санкції частини 1 статті 239 Кримінального кодексу України, згідно яких вказане правопорушення відноситься до нетяжкого злочину.

Так, на момент скоєння кримінального правопорушення частина 1 статті 239 Кримінального кодексу України встановлювала, що забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля караються штрафом до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, з 01 липня 2020 року, санкція частини 1 статті 239 Кримінального кодексу України передбачає покарання за забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, у виді штрафу від однієї до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до приписів статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який інтегровано до Кримінального кодексу України, дещо посилює кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, зокрема в частині збільшення розміру такого виду покарання як штраф.

Відповідно до частин 1 4 статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

На даний час кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно з нормами статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відноситься до нетяжкого злочину та було вчинено, згідно даних обвинувального акту, упродовж 2018 року, але не пізніше 02 жовтня 2018 року.

Відповідно до вимог статті 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У загальноприйнятому розумінні давність притягнення до кримінальної відповідальності це закінчення вказаних у кримінальному законі строків після вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого особа, що його вчинила, звільняється від кримінальної відповідальності.

Стаття 49 Кримінального кодексу України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Так, Кримінальний кодексу України у наведеній вище нормі права встановлює матеріально-правові підстави та матеріально-правові умови звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Матеріально-правовою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення (стаття 49 Кримінального кодексу України) є закінчення встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на це, під матеріально-правовою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вважається відсутність обставин, які порушують їх перебіг, до яких закон відносить зупинення та переривання перебігу давності.

Висновок щодо застосування положень статті 49 Кримінального кодексу України викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464кмо20).

Так, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами статті 12 Кримінального кодексу України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, до закінчення даного терміну ухилилась від досудового слідства або суду, а переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частині 1 та 2 статті 49 Кримінального кодексу України, особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (частини 2 та 3 статті 49 Кримінального кодексу України).

В даному випадку судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України упродовж 2018 року, але не пізніше 02 жовтня 2018 року й після вказаного часу до моменту прийняття цього процесуального рішення судом до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, в розшуку не перебував, що вбачається з довідки № 156-14112019, сформованої ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області та підтверджено прокурором у судовому засіданні.

Як вже було зазначене вище, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину, за вчинення якого він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили відповідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України минуло три роки.

Оскільки обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення упродовж 2018 року, але не пізніше 02 жовтня 2018 року й судом не отримано об`єктивних доказів на підтвердження обставин, які б переривали чи зупиняли перебіг строків давності, вони починають спливати саме з цієї дати (02 жовтня 2018 року).

Тому на момент прийняття цього судового рішення строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, сплинули, й він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за його вчинення.

Одночасно, із цим діюче законодавство України задля звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачає ще й процесуально-правові підстави, якими є: притягнення особи як обвинуваченого та його згода на таке звільнення.

В силу приписів частин 2 та 3 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення, суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Згідно із частиною 4 статті 286 зазначеного кодифікованого кримінального процесуального закону України, якщо під час здійснення судового провадження яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами частини 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, за змістом статтей 284 288 Кримінального процесуального кодексу України умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність визначених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення та згода обвинуваченого. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Усі ці підстави в даній справі є дійсними. Так, ОСОБА_5 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою.

Також судом ураховується те, що Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (стаття 49 Кримінального кодексу України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також суд ураховує, що колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к у тому числі зауважено, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до статті 372 Кримінального процесуального кодексу України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого.

Такі висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 12 листопада 2019 року у справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.

Наведені вище Верховним Судом умови судом також було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1 3 статті 49 Кримінального кодексу України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

З огляду на наведене, перевіривши клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513 та закриття кримінального провадження, на його відповідність вимогам Кримінального та Кримінального процесуального законодавства України, встановивши наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 49 зазначеного матеріального закону, беззастережне бажання ОСОБА_5 на таке його звільнення, суд визнає можливим та необхідним його задовольнити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513, закрити.

Закриваючи кримінальне провадження, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження було проведено Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бокаріуса комісійну судову інжерено-екологічну експертизу за № 264 від 26 березня 2019 року, витрати на залучення експерта за якою складають 7850 гривень 00 копійок, тому з ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта експертної установи.

При цьому суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) констатовано, що Кримінальний процесуальний кодекс України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених статтею 49 Кримінального кодексу України, тобто з підстави, яка є нереабілітуючою. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Таку правову позицію відображено колегіями суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального Суду у постановах від 07 жовтня 2021 року у справі № 584/800/20 (провадження №51-1800км21), від 29 вересня 2021 року у справі № 342/1560/20 (провадження №51-2331км21), в яких також вказано про те, що закриття кримінального провадження щодо особи на нереабілітуючих підставах і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 12, 49, частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, статтями 31, 35, 37, 100, 118, 122, 124, 126, 284 286, 288, 371, 372, 375, 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, статтями 532, 533, 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2018 року під № 0000513 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України закрити, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 7850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок за виконання судової експертизи № 264, проведеної 26 березня 2019 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені Заслуженого професора М. С. Бокаріуса, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1