КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 13 листопада 2021 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід, а у разі відмови змінити запобіжний захід на більш м`який визначити запобіжний захід у виді застави, як альтернативу триманню під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що прокурором не доведено наявність доказів вчинення ним особливо тяжкого злочину, а також, що такі докази є вагомими та допустимими.
На думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який посилається на постанову Верховного суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 628/3400/15, здійснення кримінального провадження не уповноваженими на те особами визнається істотним порушенням прав і основоположних свобод людини та має наслідки визнання отриманих доказів недопустимими. Однак, колегія суддів не звернула увагу на неналежність суб`єктів отримання доказів у кримінальному провадженні, у т.ч. і прокурора ОСОБА_8 , який включений у групу прокурорів, підпис керівника відповідного органу прокуратуру з`явився лише після закінчення досудового розслідування та підготовчого судового засідання, що, як зазначає ОСОБА_5 , свідчить про фальсифікацію доказів.
Окрім того, обвинувачений вказує на те, що на наступний день після подання клопотання про визнання доказів недопустимими, 6 листопада 2020 року, при ознайомленні з матеріалами справи, виявилось, що як і в постанові про призначення груп прокурорів, так і в повідомленні про початок досудового розслідування вже був підпис першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 .
Крім фотознімків постанови про призначення групи прокурорів, які були зроблені 7 лютого 2019 року і 12 березня 2019 року, які суд ігнорує, вбачається підробка в резолютивній частині постанови, та вказано «призначити групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0011815 від 27 грудня 2018 року у складі…..».
На думку обвинуваченого, також свідчать про службове підроблення постанова про групу прокурорів, нібито, від 14 грудня 2018 року, в резолютивній частині якої мова йде про конкретне, майбутнє кримінальне провадження № 0011815, зареєстроване в ЄРДР лише 27 грудня 2018 року.
Також обвинувачений акцентує увагу на тому, що, на його переконання, оголошення підозри процесуальна дія була проведена з грубим порушенням вимог КПК України, оскільки не було запрошено захисника ОСОБА_11 , яка брала участь у кримінальному провадженні, що підтверджується її підписами в протоколі затримання та допиту, а, зважаючи на положення закону, участь захисника у даній категорії є обов`язковою.
Окремо обвинувачений зазначає про те, що через деякий час після його затримання слідчим зухвало проведено особистий обшук, перед початком якого було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, але вказана слідча дія також була проведена без захисника.
На переконання обвинуваченого, недотримання суб`єктом владних повноважень вимог ст. 52 КПК України під час повідомлення про підозру є порушенням права на захист і така особа повинна бути притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 374 КК України.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 001139 від 14 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні 15 вересня 2021 року прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб. Клопотання обґрунтоване тим, що підставою для продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Як зазначив прокурор, метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, прокурором зазначено про те, що наявний ризик переховування підтверджується тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності , про що свідчить той факт, що обвинувачений не з`являвся у судові засідання, перебував тривалий час у розшуку. Ризик того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків підтверджується тим, що обвинувачений шляхом підмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх для дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду. Окрім того, ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений офіційно не працює, що вказує на відсутність у нього легального джерела прибутку, а відповідно останній може вчиняти інші корисливі злочини, що підтверджується також даними, які характеризують особу, а саме відомості про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в рамках інших кримінальних проваджень. Також прокурор зазначив про те, що під час проведення досудового розслідування та на даний час не отримано даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах державної установи «Київський слідчий ізолятор». За таких обставин прокурор зазначає про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та його належну поведінку шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Окремо прокурор, з урахуванням зазначених ним даних, з посиланням на положення ст. 183 КПК України, вказує про неможливість застосування до обвинуваченого застави. до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи про недопустимість зібраних у кримінальному провадженні доказів, що свідчить і про необґрунтованість підозри
За результатами розгляду клопотання ухвалою суду від 15 вересня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 13 листопада 2021 року.
Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність та вчиняти тиск на свідків, що вказує на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати. Також суд послався на те, що обвинувачений вже ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а після затримання йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Окрім того, суд вказав про те, що у період перебування у розшуку ОСОБА_5 вчинив новий злочин, по якому обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 направлено до суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом першої інстанції дотримані вказані вимоги закону.

Відповідно до даних, наявних на час апеляційного розгляду, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про те, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, з наявних матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 є особою, яка раніше не судима, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, про що й зазначив суд першої інстанції в ухвалі та не заперечувалось учасниками апеляційного розгляду, а тому колегія суддів приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені, і за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, а також ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, має можливість переховуватися від суду.
З огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_5 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений, з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження.
Про наявність вказаного ризику свідчить також і той факт, що обвинувачений протягом тривалого часу ухилявся від явки в судові засідання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. Обставини перебування у розшуку не заперечував і сам обвинувачений під час апеляційного розгляду, вказавши, що на той час він вів інший спосіб життя, однак, на даний час зробив для себе певні висновки.
Будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано.

Окрім того, судом першої інстанції враховано й те, що на даний час відносно ОСОБА_5 в іншому кримінальному провадженні направлено до суду обвинувальний акт, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у період перебування у розшуку.
Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу врахував процесуальну поведінку обвинуваченого, яка, на переконання колегії суддів, свідчить про наявність достатньо високого ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наслідки, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватими, які у сукупності свідчать про наявність ризиків, які зумовлюють можливість переховуванню від суду, ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, що у свою чергу буде перешкоджати у розгляді даного кримінального провадження по суті, відсутність даних про те, що на даний час істотно зменшились зазначені ризики, дійшов обґрунтованого висновку, що наявні ризики, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, і відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

За встановлених обставин колегія суддів з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України доходить висновку про відсутність підстав визначення обвинуваченому й розміру застави.

Що ж стосується доводів обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні докази є недопустимими, оскільки зібрані неналежними суб`єктами, то зазначені обставини підлягають перевірці та вирішуються судом на інших стадіях судового провадження.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3