печерський районний суд міста києва
Справа № 757/101/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
адвоката ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_6 на дії уповноважених посадових осіб Державного бюро розслідувань, у межах кримінального провадження №0002990,

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_6 на дії уповноважених посадових осіб Державного бюро розслідувань, у межах кримінального провадження №0002990.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в приміщенні скаржника відбувся обшук, під час якого вилучили майно та документи, які не мають відношення до фабули провадження. Слідчий не звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно та документи, відтак вказане майно набуло статусу тимчасово вилучене та підлягає поверненню скаржнику.
Представник власника майна, в судовому засіданні просив вимоги скарги задовольнити. Адвокат зазначає, що з обставин які встановлені під час досудового розслідування даного кримінального провадження вбачається, що вилучене майно не містить жодних слідів вчинення кримінального правопорушення і немає відношення до провадження.
У судове засідання з`явились слідчий та прокурор, зазначили про те, що вказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні та слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказане скаржником майно, наразі клопотання призначено до розгляду.
Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність слідчого, прокурора у формі нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; про закриття кримінального провадження; про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; про відмову у визнанні потерпілим; про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, а також повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру та рішення, дії чи бездіяльність при застосуванні заходів безпеки. Даний перелік, визначений КПК України, є вичерпним.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

Зазначені обставини також кореспондуються і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеної у постанові від 26 березня 2019 року по справі № 807/1456/17, які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, згідно якої наведений у частині першій статті 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366, ч. ч. 1, 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 384, ст. 386, ч. 1 ст. 396 КК України.
23.12.2021 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2021 №757?63781?21-к слідчими групи слідчих, прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002990 від 02.04.2013 був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник просить визнати неправомірними дії слідчого у кримінальному провадженні №0002990 щодо обшуку, повернути майно вилучене під час обшуку 23.12.2021, скасувати протокол обшуку та повернути вилучене майно.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У зв`язку із здійсненням досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 23.12.2021 проведено обшук у порядку ст. 234 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Із змісту положень ст. 236 КПК України вбачається, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Стаття 167 КПК України, встановлює, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення майна, в іншому випадку вилучене майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучено.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого від 23.12.2021 вилучені під час обшуку мобільні термінали систем зв`язку та електронні інформаційні системи та їх частини визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Постановою від 24.12.2021 призначено проведення судової експертизи комп`ютерної техніки.
Крім того, 25.12.2021 слідчий звернувся до слідчого суді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку 23.12.2021 майно, у порядку передбаченому ч. 5 ст. 171 КПК України, що підтверджується чеками та описом поштового вкладення.
За вказаних обставин, під час судового розгляду цієї скарги за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право скаржника здійснено із законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
Водночас, скаржник просить «визнати дії слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 щодо обшуку проведеного 23.12.2021 у приміщенні Янзес ОСОБА_8 ; скасувати два протоколи обшуку від 23.12.2021, складені слідчим першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 ».

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Оскільки ч. 2 ст. 307 КПК України не передбачено визнання дій слідчого протиправними та скасування протоколу обшуку, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов висновку, що в силу принципу змагальності сторін, стороною захисту не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді для задоволення вимог скарги, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_6 на дії уповноважених посадових осіб Державного бюро розслідувань, у межах кримінального провадження №0002990 залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1