Справа № 462/1472/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/158/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 немайнову (моральну) шкоду на суму 250 000 гривень.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 16 жовтня 2019 року приблизно о 22:25 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 (Реєстрація Республіки Польща) та рухаючись ним у м. Львові на вул. Кульпарківська в крайній лівій смузі у напрямку до виїзду з міста, неподалік будинку № 118, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожні умови» та «дорожня обстановка»; Р.2 п.2.3 б), д); п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував таку обстановку та її зміни, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору пішохода ОСОБА_10 , яка справа на ліво по ходу його руху перетинала проїзну частину вул. Кульпарківської, за межами регульованого пішохідного переходу, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки, що у свою чергу призвело до наїзду на вказаного пішохода. У результаті порушення водієм ОСОБА_6 зазначених пунктів правил дорожнього руху пішоходу ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1026/2019 від 18.11.2019 р. спричинено тілесні ушкодження у вигляді синець і садно на спинці носа справа, три садна в лівій виличній ділянці, садна на боковій поверхні грудної клітки справа, чотири садна на передній стінці живота, на боковій поверхні правого стегна, з висотою розташування 90 см від підошвенної поверхні стопи до верхнього краю садна, садна на 3,4,5-му пальцях правої кисті, правому лікті, синець в нижній третині правого стегна по передній поверхні, підшкірний крововилив на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, косо-поперечні переломи велико- та малогомілкової кісток з висотою розташування 38 см від підошвенної поверхні стопи до верхнього краю перелому, три садна на передній поверхні правої гомілки, садно на внутрішньо-боковій поверхні лівого колінного суглоба; підшкірний крововилив в м`які тканини правої скроневої ділянки голови, дифузні субарахноїдальні крововиливи в м`які мозкові оболонки правої скроневої частки, крововиливи в стовбурову ділянку головного мозку, спинно-мозковому каналі шийного відділу хребта, травматичний розрив між першим шийним хребцем і основою черепу в шийно-окципітальному з`єднанні, крововилив в м`які тканини грудної клітки в ділянці правого підребер`я, забій правої легені, травматичний розрив капсули і паренхіми великої частки печінки з крововиливом в черевну порожнину - гемоперітонеум об`ємом 1800 мл рідкої темної крові і згортків, крововиливи в жирову капсулу правої нирки, брижу тонкого кишківника. Виявлені при проведені судово-медичної експертизи тілесні ушкодження на тілі гр. ОСОБА_10 характерні для тупої травми, могли утворитися в короткому проміжку часу та в швидкій послідовності незадовго до настання смерті в результаті контактної взаємодії з тупими виступаючими частинами транспортного засобу (наїзду на пішохода), мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження (за їх сукупністю) за критерієм небезпеки для життя на момент спричинення та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Не погоджуючись з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу відповідно до якої просить оскаржуваний вирок скаути, а кримінальне провадження закрити з підстав, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 284КПК України.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неповноти судового розгляду, зокрема не досліджено обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та справедливого рішення.
Зокрема, вказує на те, що з технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали ті обставини, що пішохід перебігала проїзну частину дороги у недозволеному місці, а водій не вжив заходів до своєчасного екстреного гальмування з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода із заданого слідством моменту виникнення небезпеки для руху.
Зазначає, що він та його захисник в судовому засіданні заявляли клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 9 грудня 2019 року, оскільки в автомобілі, який використовувався для проведення слідчого експерименту, відрізняється конфігурація фар та, відповідно, яскравість світла.
Вважає, що слідчий експеримент від 9 грудня 2019 року проведений з грубим порушенням кримінального процесуального закону, оскільки перед початком слідчого експерименту слідчий не продемонстрував йому увімкнені фари освітлення та комплектацію автомобіля. В ході слідчого експерименту він повідомляв слідчого, що фари освітлення не відповідають фарам у його автомобілі, оскільки транспортний засіб за допомогою якого проводився слідчий експеримент є новішої моделі, у нього світять чотири лампочки в одній фарі, в той час як у його автомобілі лише одна. Тобто світло фар в автомобілі за допомогою якого проводився слідчий експеримент є кращим (потужнішим) за яскравістю та забезпечує більшу видимість в умовах проведення слідчого експерименту, що збільшує відстань видимості пішохода.
Зазначає, що протокол слідчого експерименту не містить жодних відомостей про транспортний засіб, який залучений для його проведення, а саме марку, модель, тип, номерні знаки, що дало б можливість його ідентифікувати. З урахуванням того, що на автомобіль «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 було накладено арешт, вважає, що слідчий експеримент можна було проводити на автомобілі учаснику ДТП.
Також вказує, що слідчий здійснював на нього психологічний тиск та самостійно здійснив розрахунки швидкості руху пішохода. При цьому ОСОБА_6 на момент проведення слідчого експерименту користувався правами та обов`язками свідка, що позбавило його наданих законом підозрюваному гарантій бути забезпеченим належною та кваліфікованою правовою допомогою.
Оскільки отримані в ході слідчого експерименту вихідні дані були використані при проведенні судової автотехнічної експертизи, а сам слідчий експеримент був проведений з порушенням та має бути визнаний недопустимим доказом, а тому просить застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» та визнати недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи №6269 від 13 лютого 2020 року.
Покликається на те, що судом не надано жодної оцінки поведінці пішохода, яка своїми діями грубо порушила правила дорожнього руху, а саме: перебігала проїзну частину дороги, яка має по дві смуги у кожному напрямку, у недозволеному місці в темну пору доби в темному одязі.
Крім того, вказує, що у матеріалах справи наявні журнали судових засідань від 14 серпня 2020 року, 10 грудня 2020 року та 22 грудня 2020 року, однак технічна фіксація вказаних судових засідань відсутня на ком пакт-диску, виданому стороні захисту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора та пояснення потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення обвинуваченого, колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином перевірялися місцевим судом та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи факту здійснення ним зіткнення з потерпілою ОСОБА_10 пояснив, що він, працюючи водієм таксі, 16 жовтня 2020 року керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 у м. Львові на вул. Кульпарківській в крайній лівій смузі, у напрямку до виїзду з міста, швидкість автомобіля була 50 км/год, не доїжджаючи до пішохідного переходу, метрів 60, посередині крайньої лівої смуги помітив людину, яка перебігала проїзну частину і стала посеред дороги, він застосував гальмування, однак уникнути наїзду не вдалося.
Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 (Реєстрація Республіки Польща) та рухаючись ним у м. Львові на вул. Кульпарківська в крайній лівій смузі у напрямку до виїзду з міста, неподалік будинку № 118, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожні умови» та «дорожня обстановка»; Р.2 п.2.3 б), д); п.12.3 ПДР, які виразилися в тому, що він, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував таку обстановку та її зміни, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору пішохода ОСОБА_10 , яка справа на ліво по ходу його руху перетинала проїзну частину вул. Кульпарківської, за межами регульованого пішохідного переходу, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки, що у свою чергу призвело до наїзду на вказаного пішохода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_10 померла.
Порушення водієм ОСОБА_6 пункту 12.3 ПДР перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Такий висновок достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом дослідження суду першої інстанції, зокрема на даних, що містяться у протоколах огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 жовтня 2019 року, огляду речей від 18 жовтня 2019 року, слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , висновками експертів, проведених у справі експертиз.
Так, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 6252 від 7 лютого 2020 року на момент огляду і експертного дослідження робоча гальмівна система транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 перебувала в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій по зменшенню швидкості руху автомобіля та його зупинці; рульове керування перебувало в працездатному стані і забезпечувало виконання передбачених конструкцією функцій по підтриманню заданого напрямку руху автомобіля та його зміні; система зовнішнього освітлення перебувала в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією (а.с.141-145).
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №6840 від 14 лютого 2020 року, відповідно до вимог п. 12.3 чинних ПДР України водій автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху вжити заходів до своєчасного екстреного гальмування аж до повної зупинки свого транспортного засобу. При швидкості руху автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_2 км/год, його водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 ОСОБА_6 в 50 км/год. не відповідали технічним вимогам п. 12.3 чинних ПДР України і вказаний факт невідповідності дій водія знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди. З технічної точки зору, причиною настання даної пригоди стали ті обставини, що пішохід перебігала проїзну частину дороги у недозволеному місці, а водій не вжив заходів до своєчасного екстреного гальмування з моменту об`єктивної можливості виявити пішохода із заданого слідством моменту виникнення небезпеки для руху (а.с.157-160).
Отже, дії ОСОБА_6 перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є неспроможними.
Стосовно покликання сторони захисту на те, що судом першої інстанції не було враховано наявності у діях пішохода ОСОБА_10 порушення ПДР, слід зазначити наступне.
Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно-небезпечні наслідки, передбачені в ст. 286 частинах 1, 2 або 3 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку.
З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , як встановлено висновками експертиз, з урахуванням заявленої ним швидкості руху 50 км/год, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, однак, керуючи автомобілем, що є джерелом підвищеної небезпеки, на порушення вимог п. 12.3 ПДР, своєчасного екстреного гальмування не застосував, колегія суддів дійшла до висновку, що у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП перебувають саме дії водія автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційними номерами НОМЕР_1 ОСОБА_6 .
Стосовно доводів сторони захисту про необхідність визнання протоколу слідчого експерименту від 9 грудня 2019 року недопустимим доказом, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 брав участь у проведенні вказаної слідчої дії у статусі свідка, тим самим було порушено його право на захист, а інформація, необхідна для проведення слідчого експерименту, була отримана внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, колегією суддів до уваги не береться, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

При цьому за кримінальним процесуальним законом процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на учасника кримінального провадження, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії, як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Крім того, за статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 було проведено 9 грудня 2019 року відповідно до положень ст. 240 КПК України за участю ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 . Слідчим ОСОБА_11 було роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_6 , відповідно до ст. ст. 66, 67 КПК України, про що свідчить підпис обвинуваченого у вказаному протоколі. Хід і результати проведення цієї процесуальної дії фіксувався, про що вказано у протоколі, який після ознайомлення з його змістом підписали всі особи, які брали участь у слідчій дії.

При цьому ОСОБА_6 надав свої зауваження до протоколу, у яких заявив, що в залученому до проведення слідчого експерименту автомобілі відрізняється конфігурація фар. Зауважень щодо погодніх, дорожніх умов чи умов освітлення дороги та освітлення автомобіля, залученого до проведення слідчого експерименту, в останнього не було (а.с. 128-132).

Посилання обвинуваченого на те, що у протоколі проведення слідчого експерименту від 9 грудня 2019 року він брав участь у статусі свідка, без участі захисника, знайшло своє підтвердження, оскільки підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, була оголошена ОСОБА_6 21 лютого 2020 року. Поза тим, він був залучений до проведення слідчого експерименту, йому були роз`яснені його права, зокрема право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, він міг надавати свої зауваження та пояснення, чим і скористався, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що права ОСОБА_6 в цій частині не були порушені.

Так, як уже зазначалося, метою проведення слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; сутність слідчого експерименту полягає у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, а також проведенні необхідних дослідів чи випробувань; підставами для здійснення слідчого експерименту є наявність відомостей, перевірка і уточнення яких має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Під час його проведення необхідно відтворити обстановку, аналогічну чи максимально наближену до тієї, у якій відбувалася розслідувана злочинна подія.

При цьому ступінь реконструкції обстановки та обставин події залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюватиметься, від можливостей реконструювання.

Як слідує з письмових зауважень обвинуваченого, слідчий експеримент проводився з використанням автомобіля з іншою конфігурацією фар, ніж в автомобіля-учасника ДТП.

З дослідженого відеозапису до протоколу слідчого експерименту вбачається, що для проведення слідчого експерименту використовувався автомобіль «Volkswagen Passat», з типом кузова «sedan», при цьому учасником ДТП був транспортний засіб з типом кузова « НОМЕР_3 ». Поміж тим, тип кузова транспортного засобу принципово впливає на багажне відділення та його сполучення з пасажирським салоном. Жодних даних про відмінність конфігурації фар у вказаних транспортних засобах у загальнодоступній мережі «Інтернет» не зазначено.
З огляду на наведене, колегія суддів, з урахуванням мети проведення даного слідчого експерименту, зокрема: перевірки і уточнення відомостей щодо місця здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_10 , приходить до висновку, що такі дані як тип кузова автомобіля не мають вирішального значення для проведення слідчого експерименту та не можуть вплинути або суттєво змінити результати його проведення.

Покликання апелянта на здійснення слідчим тиску на нього під час проведення слідчого експерименту не ґрунтується на матеріалах справи та спростовується відеозаписом слідчого експерименту, з якого жодних зловживань слідчого під час проведення даної слідчої дії не вбачається (а.с. 132).

Ставлення захисником під сумнів вихідних даних для проведення автотехнічної експертизи є неспроможними, оскільки такі вихідні дані надавались безпосередньо з відомостей, отриманих під час допиту ОСОБА_6 та проведення слідчого експерименту за його участю.

Також неспроможними є аргументи сторони захисту про відсутність фіксації судових засідань 14 серпня 2020 року, 10 грудня 2020 року та 22 грудня 2020 року, оскільки у матеріалах справи наявні три компакт-диски, на яких відображені, зокрема, і зазначені судові засідання.
З огляду на викладене, підстав визнавати недопустимими доказами протокол проведення слідчого експерименту від 9 грудня 2019 року та висновку судової автотехнічної експертизи №6269 від 13 лютого 2020 року, не встановлено, у зв`язку з чим відповідні доводи обвинуваченого є неприйнятними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захистку про недоведеність вини обвинуваченого, зводяться до аналізу і переоцінки доказів та встановлених фактичних обставин.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Усупереч твердженням, викладеним у поданій стороною захисту апеляційній скарзі, місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення проти безпеки руху.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційна скарга не містить.

За встановлених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_6 обґрунтовано отримало правову оцінку за ч. 2 ст. 286 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
вирок Залізничного районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4