Справа № 738/1389/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/123/22
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції в порядку апеляційного розгляду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами, -

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме виправними роботами.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

В ухвалі зазначено, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, оскільки його поведінка за весь час відбування покарання не завжди була законослухняною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 82 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про те, що він став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами. Переконаний. Що за час відбування покарання він став на шлях виправлення та заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

За змістом п.2 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції подається протягом семи днів із дня її оголошення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений судом за клопотанням заінтересованої особи.

Як убачається з матеріалів справи, судовий розгляду місцевим судом здійснювався у режимі відеоконференції та було оголошено тільки резолютивну частину ухвали. Копія повного тексту оскаржуваної ухвали суду від 23.11.2021 засуджений ОСОБА_7 отримав 07 грудня 2021 року. Відтак, строк на апеляційне оскарження засудженому ОСОБА_7 підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 11 жовтня 2019 року.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.

Станом на 23 листопада 2021 року невiдбутий строк покарання засудженого ОСОБА_7 становить 1 рік 10 місяць 18 днів позбавлення волі.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 15 жовтня 2019 року. За час перебування в Дніпропетровському СІЗО порушень режим утримання не допускав, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

Відбуваючи покарання в ДУ «Менська ВК (№91) з 20 грудня 2019 року засуджений ОСОБА_7 допустив порушення розпорядку дня, за що 11 лютого 2021 року на нього було накладене стягнення у вигляді попередження, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, під контролем дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, після розподілу з дільниці КДіР бажання працювати не виявляв, з 03 січня 2020 року по 10 листопада 2020 року, майже рік, до суспільно-корисної праці не залучався, був залучений до суспільно корисної праці лише з 10 листопада 2020 року по теперішній час, за виконання покладених на нього обов`язків під час виконання суспільно корисної праці на швейній дільниці має одне заохочення, яке він отримав 13 жовтня 2021 року.

Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм дана належна оцінка, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений не повною мірою довів своє виправлення та його поведінка не є достатньо сумлінною, а отже його повне виправлення на теперішній час ще не доведено.

Згідно рекомендацій п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як встановлено з дослідженого апеляційним судом вироку суду Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року (а.п.63-69) ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому злочині не визнав. Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2019 року (а.п.70-76), ОСОБА_7 послався на те, що він не скоював злочин. Така ж позиція засудженого була й при перегляді вироку Верховним Судом, який визнав вирок місцевого суду законним і обґрунтованим.

В засіданні Чернігівського апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги засудженого на ухвалу, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, ОСОБА_7 показав, що він не визнає себе винним за злочин, за який його засуджено.

Вказані обставини свідчать про відсутність відповідних висновків засудженого щодо вчиненого ним злочину, що крім іншого слід враховувати суду при розгляді питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин доводи ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам являються безпідставними, як і твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини справи. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.

Сам факт, що засуджений ОСОБА_7 відбув не менше ніж половину призначеного покарання, та не має діючих стягнень, на даний час не порушує режиму утримання, не може свідчити, що він став на шлях виправлення.

Щодо наявності гарантійного листа від ТОВ «Торговий Дім «Хлібзавод №10» щодо можливості працевлаштування засудженого у разі заміни невідбутої частини покарання, то дані обставини самі по собі не впливають у даному випадку на рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити засудженому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме виправними роботами залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4