Справа № 447/3009/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/105/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, 05 серпня 2021 року, о 06 год. 25 хв., ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «FORD С-Мах» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі сполученням «Київ-Чоп» в напрямку до м. Чоп, при проїзді її ділянки в районні 577 км, поблизу с. Бродки, Стрийського району, Львівської області, порушив вимоги Розділу І п.п.1.2, 1.5,; Розділу 2 п.2.3б), д); Розділу 12 п.п.12.1 «Правил дорожнього руху України», які виразилися в тому, що він, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, на заокругленні дороги праворуч по напрямку його руху, без причин технічного характеру втратив контроль над керованим автомобілем і допустив його виїзд за межі проїзної частини, що призвело до його перекидання.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 «Правил дорожнього руху України», неповнолітній пасажир автомобіля марки «FORD С-Мах» ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тупу поєднану травму тіла, яка виникла під час дорожньо-транспортної пригоди та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 не оспорює фактичні обставини справи та правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим, однак не погоджується із призначенням ОСОБА_6 додаткового покарання, оскільки вважає, що таке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення, а також під час судового розгляду визнав всі фактичні обставини, які були встановлені органом досудового слідства, чим сприяв швидкому розгляду кримінального провадження. Крім цього, не враховано, що потерпілий ОСОБА_9 жодних претензій майнового та морального характеру не має, про призначення більш суворого покарання не заявляв.

Наголошує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за формою вини є необережним злочином.

Звертає увагу на відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Акцентує на виключно позитивній характеристиці обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем роботи, на наявності міцних соціальних зв`язків та утриманців, які потребують догляду і піклування.

Зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_6 поставить сім`ю в скрутне матеріальне становище, оскільки він є годувальником та позбавить його можливості заробляти кошти.

Також вважає, що судом першої інстанції належним чином не проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

На думку апелянта, дані про обвинуваченого у своїй сукупності із обставинами справи, дають підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Просить змінити вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року та звільнити ОСОБА_6 від призначеного додаткового покарання, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

У решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника адвоката ОСОБА_7 , а окрім цього зазначив, що у зв`язку із введенням воєнного стану в державі, він займається волонтерською діяльністю і для цього йому потрібно право на керування транспортним засобом, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Так, згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і його особу, призначив ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України та підставно звільнив останнього від відбування такого з випробуванням з іспитовим строком один рік і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Ті, пом`якшуючі покарання обставини, на які покликається захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції теж враховані.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, районний суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності за порушення "Правил дорожнього руху" впродовж 2019-2021 років не притягався (а.с. 21, 26), на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.22, 24), згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 52) ОСОБА_10 є ФОП і займається роздрібною торгівлею продуктів харчування.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із копій свідоцтва про шлюб (а.с. 27, 54), ОСОБА_6 одружений, виховує неповнолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження а.с. 54 зворот). На утриманні обвинуваченого перебувають батьки пенсійного віку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та баба ОСОБА_14 , 1929 р.н. інвалід І групи, а також похилого віку теща ОСОБА_15 , яка є вдовою (а.с. 55-62).

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведене, а також щире каяття обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, відшкодування шкоди і відсутність претензій зі сторони потерпілого, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів приходить до висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 лише основного покарання без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в цій частині підлягає зміні.
На думку колегії суддів, прийняте рішення не призведе до порушення засад виваженості, що включають наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 07 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4