Справа № 643/486/22
Провадження № 1-в/643/97/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2022

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника - лікара-психіатра ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої розглядається подання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

17 січня 2022 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою, в якій просить змінити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду до ОСОБА_6 на амбулаторну примусову психіатричну допомогу.
В обґрунтування заяви посилалася, що ОСОБА_6 був госпіталізований 22 грудня 2020 року до КНП ХМР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 березня 2021 року у справі №638/5780/20 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу із надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

11 січня 2022 року ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у складі голови комісії - заступника генерального директора з медичної частини ОКПЛ № 3 ОСОБА_7 , членів комісії: завідувача 24 відділення ОСОБА_8 , лікарем 24 психіатричного відділення ОСОБА_3 .

Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С». В результаті проведеного лікування психічний стан хворого покращився, поведінка впорядкована, редукувалися маячні переживання, досягнуто стану ремісії, з`явилася критика до хвороби та до скоєного правопорушення, налаштований на регулярний прийом підтримуючої терапії. На даний час за своїм психічним станом хворий суспільної небезпеки не представляє, застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом не потребує. Для підтримання якості ремісії потребує застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У судовому засіданні представник психіатричного закладу - лікар-психіатр ОСОБА_3 підтримав заяву про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду стосовно ОСОБА_6 , посилався, що за своїм психічним станом останній не потребує лікування у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду, може бути переведений на амбулаторну примусову психіатричну допомогу, перебуває в стані ремісії, проте для підтримання такого стану потребує постійного прийому ліків.
Прокурор у судовому засіданні вважав заяву про зміну примусових заходів медичного характеру такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у ОСОБА_6 відсутня критика до скоєного правопорушення та не може бути забезпечено належного прийому ліків останнім, оскільки відсутні рідні, які би були здатні забезпечити особу необхідним наглядом.
Особа, стосовно якої розглядається питання про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 просив заяву задовольнити. ОСОБА_6 пояснив, що у разі зміни примусових заходів медичного характеру на амбулаторне лікування його забере брат, він буде проживати з матір`ю, яка також є психічно хворою. На питання про ставлення до скоєного, пояснив, що «схопив ззаду» дівчину з метою привернути увагу міліції, оскільки ніхто не звертав на нього уваги. Також пояснив, що має проблеми з пам`яттю.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного.
Законний представник брат ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився.
Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.2021 у справі №638/5780/20 застосовано до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.с.8-9).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2021 відмовлено у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_10 (а.с.10-11).

Згідно з актом комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 4/1 від 11.01.2022, ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С». В результаті проведеного лікування психічний стан хворого покращився, поведінка впорядкована, редуктувались маячні переживання, досягнуто стану ремісії, з`явилася критика до хвороби та до скоєного правопорушення, налаштований на регулярний прийом підтримучої терапії. В теперішній час суспільної небезпеки не представляє, продовженні застосування примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом не потребує, для підтримки в якості ремісії потребує застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с.3-5).

Згідно з ч.3 ст.514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_6 потребує застосування амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

За правилами ч.1 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч.1 ст.514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

За приписом ч.1 ст.512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців. Аналогічне твердження закріплено у ч.2 ст. 95 КК України.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, до яких зокрема відноситься законне затримання психічнохворих.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши заяву та матеріали, додані до неї, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 на амбулаторну примусову психіатричну допомогу, виходячи з такого.

Згідно з приписами ч.2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону.

Так, комісією лікарів визначено, що ОСОБА_6 має хронічне психічне захворювання, потребує застосування психіатричної допомоги в примусовому порядку, проте враховуючи стан останнього, вважає, що йому достатньо амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На запитання суду лікар-психіатр повідомив, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_6 є обов`язковою умовою для підтримки в стані ремісії хворого.

ОСОБА_6 пояснив, що за місцем реєстрації проживає з матір`ю, яка є психічно хворою особою та майже не виходить з дому, його брат проживає та працює в місті Києві. При цьому законний представник брат особи, щодо якої розглядається питання, у судове засідання не з`явився та особисто не підтвердив, що забезпечить лікування свого брата ОСОБА_6 та буде в змозі контролювати прийом ним ліків, відвідування лікаря тощо.

При цьому, ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.153 КК України, яке є тяжким злочином та відноситься до кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що свідчить про його суспільну небезпечність для оточуючих.

У акті комісії лікарів-психіатрів (п.27) зазначено про критичне ставлення до хвороби ОСОБА_6 , що спростовується п.28 цього ж висновку, відповідно до якого враховуючи психічний стан хворого необхідно відмітити, що викладена в акті психіатричного огляду інформація медичного характеру у випадку отримання її пацієнтом може призвести до безпосередньої небезпеки для інших осіб (медичних працівників, співробітників суду, правоохоронних органів).

Так само не підтвердилось у судовому засіданні критичне ставлення особи до скоєного правопорушення. Так, ОСОБА_6 пояснив, що схопив дівчину для того, щоб на нього звернули увагу поліцейські, що явно свідчить про нерозуміння ним своїх дій та критики до вчиненого.

Суд не може ставити під сумнів висновок комісії лікарів у даній справі, але вважає, що наявність одного лише висновку комісії лікарів не є достатнім для зміни примусових заходів медичного характеру на амбулаторну примусову психіатричну допомогу та оцінюється у сукупності з іншими доказами та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, що розглядається.
Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 .
Керуючись ст. 95 КК України, ст.376, 369-372, 512, 514 КПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 31 січня 2021 року.
Суддя ОСОБА_1