Справа № 635/7518/21
Провадження № 1-кс/635/1272/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ поліції №3 Харківського РУП №1 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № №0000810 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ поліції №3 Харківського РУП №1 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № №0000810 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування встановлено, що у провадженні СВ відділу поліції №3 Харківського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000810 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000810 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неодноразово засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів, а останнього разу 29.08.2016 Комінтернівським районним судом Харківської області, за ч. 3 ст. 185 у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, однак ОСОБА_5 належних для себе висновків не зробив на шлях виправлення не став та знову, повторно, вчинив, умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 21.09.2021 близько 15:50 год., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, прибув до приватного домоволодіння АДРЕСА_1 . Після чого, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переліз через огорожу, таким чином незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого, ОСОБА_5 маючи за мету незаконно заволодіти чужим майном побачив, що на території домоволодіння розташоване гаражне приміщення, ворота якого були відчинені, проник до нього, де виявив велосипед «Norko storm 7.2», який в подальшому взяв до рук та направився до виходу з території домоволодіння через металеву хвіртку за подвір`я домоволодіння, тим самим викрав його.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду загальною вартістю 5280,00 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №138 від 22.09.2021.

Так, 21.09.2021 о 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 , було затримано уповноваженою службовою особою у порядку передбаченому ст. 208 КПК України.

В судовому засіданні прокурором підтримано зазначене клопотання з посиланням на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Підозрюваний і захисник заперечували проти задоволення поданого клопотання, посилаючись на ту обставину, що підозрюваний має постійне місце мешкання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, став на шлях виправлення, не переховується від органів досудового розслідування, а тому просили відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183 КК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу або продовження його застосування слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Слідчий суддя погоджується з наведеним у клопотанні слідчого та доведеним в судовому засіданні прокурором ризиком, передбаченим п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Однак, інші ризики, передбачений п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя вважає такими, що не доведені та не обґрунтовані належним чином стороною обвинувачення.

У розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 184, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України доведення обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, покладається саме на слідчого та прокурора.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Одночасно, слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При цьому суд встановив, що слідчий не звернув уваги на наявність у підозрюваного достатньої мотивації до належного виконання своїх процесуальних обов?язків без необхідності застосування такої крайньої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, той факт, що негативних характеристик зі сторони обвинувачення відносно підозрюваного не надано, підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, вину визнав у повному обсязі, сприяє проведенню досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному етапі не може бути застосованим до підозрюваного ОСОБА_5 , тому суд відмовляє в задоволенні поданого клопотання і вважає за необхідне застосувати до підозрюваного більш м?який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов?язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти, слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи; не залишати територію Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 194 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ поліції №3 Харківського РУП №1 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № №0000810 від 21.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а саме до 19.11.2021 включно, заборонивши ОСОБА_5 цілодобово залишати помешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу дії вказаної ухвали:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти, слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- не залишати територію м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити із-під варти з моменту доставлення його під вартою до помешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановити строк дії ухвали до 19.11.2021.

Ухвалу суду для виконання та контролю за належною поведінкою ОСОБА_5 , направити слідчому відділу поліції № 3 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 .

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному, негайно після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.09.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1