ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3359/21 Доповідач ОСОБА_1
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 22.10.2021 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002633 від 05.06.2015, за частиною 2 статті 185, частиною 4 статті 296, частиною 1 статті 309 КК України, -

встановила:

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22.10.2021, серед іншого, клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує шістдесяти діб, до 19.12.2021 включно.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 14:30 год. 21.10.2021.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 не отримував судові повістки про виклик до суду. З лютого 2021 року ОСОБА_6 мешкав у свого знайомого та постійно спілкувався з працівниками Фрунзенського відділу поліції, які обіцяли повідомити його про час судового засідання. Раніше ОСОБА_6 постійно з`являвся на виклики суду, не мав наміру переховуватись.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації, а також має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , 2007 року народження, працював неофіційно, має початкову вищу освіту. Вважає, що сукупність зазначених обставин свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків та відсутність мотивації переховуватись від органів досудового розслідування та суду або вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Також захисник посилається, що прокурором не наведено вагомих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а судом не в повній мірі досліджено можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень, а також злочину із застосуванням насильства, не має джерел постійного доходу, не має міцних соціальних зв`язків, не з`являвся до суду, перебуваючи на волі, переховувався від суду, чим перешкоджав кримінальному провадженню, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, та дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінального покарання може без перешкод залишити місто та переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про існування ризиків передбачених статтею 177 КПК України, а тому вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та обрав обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України, оскільки злочин, передбачений частиною 4 статті 296 КК України, вчинений із застосуванням насильства, розмір застави не встановлено.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 183 КПК України передбачено порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, у тому числі злочину із застосуванням насильства, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, який відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судові засідання суду першої інстанції не з`являвся.

Ухвалами Московського районного суду м.Харкова від 13.11.2020, 06.04.2021, 03.06.2021 застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 привід.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2021 оголошено розшук ОСОБА_6

21.10.2021 о 14:30 год. ОСОБА_6 затримано.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що частина незаконних дій, які інкримінуються ОСОБА_6 , вчинена з метою заволодіння чужим майном, також один з інкримінованих злочинів вчинено із застосуванням насильства, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки на момент розгляду апеляційної скарги їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 22.10.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 22.10.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: