Справа № 643/343/22
Провадження № 1-кс/643/204/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 , на постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001694 від 09.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001694 від 09.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
В обґрунтування скарги зазначив, що закриття кримінального провадження, на думку слідчого, ґрунтується на підставі того, що оскільки відсутня можливість встановити ступінь тілесного ушкодження так, як судово-медична експертиза була проведена тільки через місяць з часу надання потерпілому тілесних ушкоджень. Крім того, слідчим не допитано усіх свідків, не зібрані усі докази. Вважає, що слідчий передчасно та необґрунтовано прийшов до висновку про відсутність складу злочину, у зв`язку з чим, просив постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження скасувати.
У судовому засіданні заявник доводи, викладені в скарзі підтримав повністю, просив скаргу задовольнити. При цьому, вказав, що у зв`язку з тим, що працівники поліції невчасно провели обстеження, оскільки пройшов місяць після подій, експерт не виявив тілесні пошкодження. Забої були в трьох місцях, але експерт не взяв це до уваги. До теперішнього часу він проходить лікування. Зазначив, що слідчий пропонував йому вчинити самосуд над Божедай.
Від начальника СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області до початку судового засідання надійшли матеріали кримінального провадження №0001231 від 09.09.2021.
Неявка дізнавача у судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.
Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до положень ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні рішення слідчого або дізнавача про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, дізнавача передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.
Вивченням матеріалів кримінального провадження №0001231 встановлено, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.125 КК України внесено 09.09.2021 на підставі ухвали слідчого судді Московського району м. Харкова від 07.09.2021.
Під час проведення досудового розслідування проведено низку слідчих (розшукових) дій: допитано потерпілого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відібрано пояснення у ОСОБА_8 , проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_3 , призначено судово-медичну експертизу для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_3 , оперативному підрозділу надано доручення в порядку ст.40-1 КПК України про проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення свідків та очевидців події, в разі їх встановлення допитати про відомі їм обставини, встановити наявність камер відеоспостереження поблизу місця вчинення кримінального правопорушення.
В матеріалах кримінального провадження мітиться довідка №8919 від 27.08.2021 видана КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» згідно якої, у ОСОБА_3 , вік 54 р, визначено діагноз: S50.0 Забій правого ліктьового, променевозап`ясткового та колінного суглобів; висновок експерта №09/1569-С/2021 від 23.09.2021, відповідно до якого на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_3 у відповідь на поставлені питання, експерт дійшов висновку, що будь-яких тілесних ушкоджень на тілі не мається, у зв`язку з чим, дати відповіді на поставлені питання постанови не є можливим. Діагнози забій правого ліктьового, колінного та лучезапясного суглобу встановлені на підставі суб`єктивних факторів, не підтверджуються інструментальними методами і тому не враховуються по ступеню тяжкості (прим. до п.4.6. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 №6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень).
Постановою дізнавача від 30.11.2021 кримінальне провадження №0001694 від 09.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито.
Мотивами закриття кримінального провадження зазначено, що «Підсумками висновку експерта №1569-С/2021 від 23.10.2021 у ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень на тілі не мається, у зв`язку з чим, дати відповіді на поставлені питання постанови не є можливим. Діагнози забій правого ліктьового, колінного та лучезапясного суглобу встановлені на підставі суб`єктивних факторів, не підтверджуються інструментальними методами і тому не враховуються по ступеню тяжкості (прим. до п.4.6. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 №6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень).
Згідно п.1 ч.1 ст.91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За таких обставин, встановити дані під досудового розслідування не виявляється можливим.
Таким чином, у вказаних подіях не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 УУ України тобто спричинення легкого тілесного ушкодження.»
За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого. Як визначено в ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України досудове слідство за частиною 1 статті 125 КК України може бути розпочато виключно на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).
Згідно з ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
При цьому складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.
Об`єктом злочину є здоров`я особи. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125).
У першому випадку йдеться про легке тілесне ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).
Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 %.
Шкода заподіяна здоров`ю потерпілого ОСОБА_3 діями ОСОБА_9 має бути доведена судово-медичною експертизою, та не може ґрунтуватись тільки на свідченнях потерпілого чи свідків.
Слідчий суддя звертає увагу, що згідно висновку експерта у потерпілого ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень на тілі не мається, у зв`язку з чим, дати відповіді на поставлені питання постанови не є можливим. Діагнози забій правого ліктьового, колінного та лучезапясного суглобу встановлені на підставі суб`єктивних факторів, не підтверджуються інструментальними методами і тому не враховуються по ступеню тяжкості.
Разом із тим, судово-медичну експертизу проведено за спливом тривалого часу, однак підсумки експерта ґрунтуються, серед іншого, даними, викладеними у довідці №8919 від 27.08.2021 з 17 МКБ на ім`я ОСОБА_3 , в якій зазначені тілесні ушкодження, виявлені на момент його звернення за медичною допомогою на наступний день після обставин щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, на які він вказує.
Таким чином, експертом досліджені наявні та зафіксовані у ОСОБА_3 тілесні ушкодження на момент події кримінального правопорушення, тому посилання останнього, про те, що відсутність тілесних ушкоджень за висновками судово-медичної експертизи обумовлена її проведенням після спливу одного місяця не знайшло свого об`єктивного підтвердження.
Крім того, посилання заявника, що він до теперішнього часу проходить лікування, в ході судового розгляду не доведено, оскільки жодних медичних документів, у тому числі, й щодо призначеного лікування він не має, так як відсутні і докази його звернення за медичною допомогою.
В матеріалах кримінального провадження №0001694 від 09.09.2021 також відсутні посилання ОСОБА_3 на проходження лікування, відсутні медичні довідки щодо призначеного лікування чи перебування на лікуванні на теперішній час.
Слідчий суддя звертає увагу, що злочин за ч.1 ст.125 КК України вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, а саме легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Таким тілесним ушкодженням є ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (синець, подряпина тощо).
Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджені наказом МОЗ №6 від 17 січня 1995 р., згідно з пунктом 4.1. яких судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.
Слідчий суддя зазначає, що належним та допустимим доказом наявності тілесних ушкоджень, які є обов`язковою складовою складу злочину, за ч.1 ст.125 КК України є висновок судово-медичного експерта.
Також, слідчий суддя зазначає, що відсутність у потерпілого медичних документів, зокрема історії хвороби, які б містили зафіксовані ушкодження, що були спричиненні 26.08.2021 за подій, вказаних потерпілим, унеможливлює проведення експертизи через тривалий проміжок часу. Показання свідків не можуть бути надані для проведення експертизи, оскільки не являються належними засобами доказування наявності тілесних ушкоджень легкого ступеня.
При цьому, скасування постанови дізнавача лише з підстав, що дізнавачем не допитано свідків, призведене лише до затягування строків досудового розслідування, оскільки відсутність доказів настання наслідків, а саме - заподіяння фізичної шкоди у вигляді легкого тілесного ушкодження, що не спричинило таких наслідків, як короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу злочину за ч.1 ст.125 КК України.
Можливість проведення експертизи на визначення ступеня ушкоджень не може бути відновлена жодним чином, оскільки потерпілий не звертався до медичних закладів для лікування та проведення обстеження, а без медичних документів за сплином часу неможливо провести експертизу.
Враховуючи наведені обставини у справі, яка розглядається, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова дізнавача є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того, викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.
Враховуючи наведене, дізнавачем встановлено відсутність складу злочину за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, хоча скаржник і обґрунтовує необхідність проведення інших слідчих дій, однак вони жодним чином не стосуються складу злочину, а саме не доводять ступінь ушкоджень, оскільки це питання віднесено до компетенції судово-медичної експертизи.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова слідчого від 30.11.2021, у наведеній вище частині, тобто у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме об`єктивної сторони передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є достатньо вмотивованою та такою, що відповідає положенням закону.
Відповідно до ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 220, 290, 303-304, 306, 307, 309, 376, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , на постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001694 від 09.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1