Дата документу 25.11.2021 Справа № 336/598/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/598/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/487/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

24 липня 2006 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

14 травня 2007 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень;

27 липня 2007 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 10 вересня 2010 року умовно-достроково на 5 місяців 7 днів;

31 березня 2015 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

02 лютого 2017 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.307, ст.ст.69,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією частки майна, звільнений 28 січня 2019 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та засуджено.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання обґрунтував тим, що він вже тривалий час перебуває під вартою та в нього є місце проживання, де він може знаходитись під домашнім арештом.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та вважав за можливе змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого, вважала, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки ризики на даний час не відпали, з огляду на особу обвинуваченого.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла таких висновків.

У відповідності з положенням ч.1 ст.377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Так, оскаржуваним вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.81, ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, постановлено частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2017 року і призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 06 січня 2020 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою постановлено залишити без змін.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положенням ст.201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.3 ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Вказані обвинуваченим обставини, на думку колегії суддів, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, з огляду на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких, на цей час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, міцних соціальних зв`язків не має.

Отже, ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, зокрема ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, при цьому вказані ризики є високими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, зокрема і домашній арешт, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.201, 337, 418-419, КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3