ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5431/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1179/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2, 3 ст. 186 КК України, до 26.02.2022 року.
Обвинувачений, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Зазначає, що клопотання прокурора було вручено вже після початку судового засідання. Посилається на Лист від 04.04.2013 року, згідно якого суд в такому випадку має порушити питання про відповідальність слідчого, прокурора, який порушив строк, але в даному випадку суд цього не зробив. Звертає увагу, що протягом 22 місяців йому продовжують тримання під вартою, однак вина не доведена і він фактично відбуває покарання. Вважає, що докази є недостовірними, отриманні з істотним порушенням прав. Вину не визнав, але від надання показань не відмовився. У суду відсутні підстави вважати підозру обгрунтованою. Суд не врахував, що він має місце реєстрації та проживання, де мешкає з батьком 1965 р.н.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується колегія суддів. Висновок місцевого суду підтверджується даними, що характеризують особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, реально відбував покарання у виді позбавлення волі та 25.04.2019 року був звільнений за відбуттям покарання, тоді як один з інкримінованих йому злочинів був вчинений вже 10.07.2019 року. Дані про наявність у обвинуваченого законних джерел заробітку, місця роботи, міцних соціальних зв`язків у місці мешкання суду не надано, а наявність місця проживання, де він мешкає з батьком не мінімізує встановлених ризиків та не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Враховуючи, обставини вчинення інкримінованих злочинів, наведену інформацію щодо особи обвинуваченого рішення суду першої інстанції є вмотивованим та підстав для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу не вбачається.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку настання ризиків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, а тому застосування в даному випадку більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім.

Заслуговують на увагу доводи апелянта щодо невчасного вручення клопотання про продовження запобіжного заходу, однак вказана обставина не впливає на правильність прийнятого судом рішення, оскільки для продовження строку тримання під вартою встановлені підстави, визначені КПК України. Посилання обвинуваченого на невжиття судом заходів щодо відповідальності слідчого, прокурора, який порушив строкне узгоджуються з нормами КПК України, які не покладають на суд такого обов`язку.

Обвинувачений вказує, що вину не визнав, докази є недостовірними та зібрані з істотним порушенням прав. Однак, заперечення останнім своєї вини не спростовує обгрунтованості судового рішення. За наслідками судового провадження після безпосереднього дослідження всіх доказів по справі, показань учасників, суд в нарадчій кімнаті надасть оцінку всім доказам з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для доведення винуватості особи. На даний час доводи обвинуваченого з приводу оцінки доказів є передчасними.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
За наведених обставин, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді