ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/604/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2

проводячи судовий розгляд у кримінальному провадженні №753/20702/18 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чкаловськ, Таджикської РСР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,6,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201, ч. 2 ст. 332 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, п.п. 6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 15, п.п. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 201 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні злочинів передбачених ст.257, ч.3 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засідані 13.01.2022 року судом, в порядку ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подав окремі клопотання із детальним обгрунтуванням, у яких послався на існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, зокрема ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, обвинувачених, експертів, спеціалістів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому прокурор звернув увагу суду на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та на міру покарання яка їм загрожує у разі доведення їх вини, в тому числі і довічне позбавлення волі, також прокурор зазначив, що як обвинувачений ОСОБА_3 так і обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а характер вчинення інкримінованих їм злочинів дають підстави стверджувавти, що вони є суспільно небезпечними. Представники потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_11 просив відмовити у задовленні клопотання прокурора, оскільки останнім не доведено ризиків на які він посилається та висловив позицію стосовно можливості засосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, звернувши при цьому увагу на міцні соціальні зв"язки останнього та те, що від перебуває під вартою вже майже 5 років, від слідства ніколи не переховувався оскільки був затриманий за місцем свого постійоного проживання.

Захисник ОСОБА_12 зазначив про те, що немає сумніву у тому, що головуючим запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим буде продовжено, однак просив обгрунтувати у судовому рішенні надмірність такого тримання та неможливість застосування до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Захисник ОСОБА_13 , незважаючи на те, що питання щодо запобіжного заходу розглядається з ініціативи суду, просив констатувати у судовому рішенні той факт, що клопотання які озвучені прокурором не вручені стороні захисту за три години до судового засідання, хоча б в режимі будь-якого програмного додатку для обміну повідомленнями та просив констатувати суд, що обвинувачений ОСОБА_4 немає жодної можливості знищити докази у справі.

Захисник ОСОБА_14 зазначила, що питання яке розглядається судом жодним чином не стосується захисту обвинуваченого ОСОБА_7 , однак при його вирішенні підтримала позицію захисту обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_15 також підтримав позицію захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтримали своїх захисників.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить із наступного.

Згідно із ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В черговий раз перевіряючи у межах своїх повноважень питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, суд не розв`язуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих їм злочинів та виходить із того, що у зв`язку із ступінню небезпеки та суспільним резонансом, характером вчинення, кількістю епізодів, формою співучасті, мірою покарання та наслідками, злочини у яких останні обвинувачуються є злочинами особливої категорії, та бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року та "Мюрей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994 року, згідно з якими підставою для запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при вчиненні особливої категорії злочинів може бути більш низький поріг обґрунтованості підозри.

Окрім того, суд враховує те, що злочини у яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, за які, при доведенні провини, їм загрожує покарання від 10 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна або довічне позбавлення волі. Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, суд окрім національного законодавства керується рішенням по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також суд враховує інформацію про вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди.

Так, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, одружений, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце проживання у м. Києві, офіційно не працевлаштований, немає постійного заробітку, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, має постійне місце проживання у м. Києві, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, до затримання працював, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Перевіряючи доцільність тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, судом окрім норм КПК України, враховуються вимоги п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі Лабіта проти Італії від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставини у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міра покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, також такою обставиною є особлива категорія, характер вчинення і підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, а також найважчі, незворотні та непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинувачених, дають суду можливість зробити категоричний і однозначний висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик переховування від суду на даному етапі кримінального провадження продовжує існувати та є реальним, оскільки розуміючи яке покарання їм може загрожувати, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть переховуватися від суду для уникнення кримінальної відповідальності, що унеможливить розгляд справи у суді та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України.

Водночас вказаний ризик підсилюється і тим, що згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участь у такій банді та вчинюваних нею нападах, ОСОБА_4 обвинувачується в участі в озброєній банді з метою нападу на окремих осіб та у вчинюваних нею нападах, крім цього ОСОБА_3 , як організатор обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.332 КПК України, а саме організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в тому числі щодо кількох осіб, та у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.201 КК України, а саме переміщенні через митний кордон України поза митним контролем зброї та боєприпасів, вчиненій організованою групою, а тому не будучи під вартою обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вжити заходів для того, щоб залишити територію України.

Також не зменшився, продовжує існувати та є реальним на даному етапі кримінального провадження ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а відповідно до ст.ст.23,95 КПК України, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Крім цього, при вирішенні питання доцільності продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою суд враховує те, що із спливом часу ризики які були підставою для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою зменшуються, однак при цьому суд також бере до уваги та зважає на комплекс вищеперерахованих та проаналізованих обставин, а саме тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим та міру покарання, яка їм загрожує у разі доведення вини, особливу категорію, характер вчинення і підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, та суспільний резонанс, найважчі, незворотні і непоправні наслідки інкримінованих, згідно обвинувального акту дій, у виді смерті людини, тривалість описаної у обвинувальному акті злочинної діяльності, її організаційну форму, кількість учасників.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі "Марченко проти України" про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, обвинуваченим інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі із застосуванням насильства, один із яких спричинив загибель людини та вважає, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, враховуючи комплекс перерерахованих вище та проаналізованих судом обставин на користь застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинувачених і виконання ними процесуальних рішень суду, а тому підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт чи будь-який інший запобіжний захід, в тому числі заставу, на обгрунтуванні неможливості застосування якого наполягає захисник ОСОБА_12 немає.

Водночас, і на даному етапі судового розгляду, судом не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою.

Окрім цього, і на даному етапі судового розгляду, суд враховує той факт, що питання продовження строків тримання під вартою неодноразово переглядалося у суді апеляційної інстанції та попередні ухвали суду щодо запобіжного заходу були залишені вказаним судом без змін. Враховуючи те, що життя та здоров`я особи у відповідності до Конституції України є найвищими соціальними цінностями, беручи до уваги стан здоров`я обвинувачених, практику Європейського суд з прав людини, зокрема рішення «Кудла проти Польщі», «Гуртадо проти Швейцарії», «Гумматов проти Азербайджану», «Худобін проти Росії», «Сарбан проти Молдови», «Харченко проти України», суд в черговий раз наполегливо вимагає забезпечити належну охорону здоров`я обвинувачених шляхом надання їм адекватної медичної допомоги, і коли цього вимагає медичний стан, забезпечити регулярний і систематичний нагляд поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягатиме не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подавленні наявних в ув`язнених хвороб або недопущенні їх загострення, в тому числі обстеження та лікування поза межами СІЗО та допущення лікарів інших лікувальних закладів до обвинувачених в межах СІЗО.

Також враховуючи ту обставину, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали скарги до Європейського суд з прав людини в яких серед іншого скаржаться на умових їх утримання у слідчому ізоляторі, суд рішуче вимагає у керівництва слідчого ізолятора взяти це питання під особистий контроль та забезпечити повне дотримання прав обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Реагуючи на доводи захисника ОСОБА_13 суд погоджується із позицією останнього, що завчасне - до початку судового засідання, ознайомлення захисту із мотивами та підставими які прокурор викладає у відповідних клопотаннях для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тільки б сприяло повноті реалізації права на захист обвинувачених які тримаються під вартою.

Надаючи відповідь на порушене захисником ОСОБА_12 запитання щодо обгрунтування надмірності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою то таке тримання на переконання суду, на даний момент, є не надмірним, а необхідним та єдино можливим запобіжним заходом який взмозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 своїх процесуальних обов"язків та реалізації процесуальних рішень суду.

Якщо ж під призмою строків тримання під вартою обвинувачених вести мову про строки розгляду кримінального провадження то на їх тривалість в першу чергу впливає поведінка сторони захисту обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (за виключенням захисника ОСОБА_13 ) стратегія яких заключається в тому, щоб не встановити істину, а максимально затягнути строки судового розгляду та активно вести мову про надмірність тримання обвинувачених під вартою. На таку поведінку сторони захисту суд, у межах своїх повноважень, реагує належним чином та вживає всіх можливих заходів для того, щоб без шкоди для процесу та без порушення будь-чиїх прав кримінальне провадження було розглятуто .

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.176-206, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.03.2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя: